справа № 369/4377/25
головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
провадження № 22-ц/824/6324/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника громадської організації «Мархалівка. Підтримка» - адвоката Невечері Костянтина Петровича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року 
у справі за позовом громадської організації «Мархалівка. Підтримка», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до державної установи «Національне військове меморіальне кладовище», третя особа Міністерство у справах ветеранів України про визнання протиправною, припинення діяльності, усунення перешкод в користуванні, спростування недостовірною інформацію та відшкодування шкоди, -
в с т а н о в и в :
У березні 2025 року громадська організація «Мархалівка. Підтримка» (надалі по тексту - ГО «Мархалівка. Підтримка», позивач), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Святошинського районного суду Київської області з указаним позовом, у якому просили:
визнати протиправною та припинити діяльність Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище» (надалі по тексту - ДУ «Національне військове меморіальне кладовище», відповідач) по розміщенню кладовища на земельних ділянках, що відносяться до природоохоронної території Смарагдової мережі в межах Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області;
усунути перешкоди у вільному користуванні земельними ділянками, що відносяться до природоохоронної території Смарагдової мережі в межах Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області, шляхом відновлення стану цих земельних ділянок ДУ «Національне військове меморіальне кладовище», який існував до порушення прав, а саме: знесення паркану та інших споруд, висадження лісу, відновлення земляного ґрунту;
спростувати ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» недостовірну інформацію щодо участі в акціях громадськості с. Мархалівка й с. Іванковичі Гатненського району Київської області «проплачених людей, що приходять відстояти свої 3 години за 500 грн», поширену заступником директора ОСОБА_3 ;
відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 шляхом стягнення 200 000 грн з ДУ «Національне військове меморіальне кладовище»;
відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_2 шляхом стягнення 200 000 грн з ДУ «Національне військове меморіальне кладовище».

Позов обґрунтовано тим, що у лісі, який є українською частиною Смарагдової мережі Європи (Emerald network) на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області, на межі сіл Мархалівка та Іванковичі, ними виявлено паспорт об`єкту будівництва, зафіксована активна діяльність щодо масової вирубки дерев, знищення природних ресурсів. Цю діяльність здійснює ДУ «Національне військове меморіальне кладовище», що суперечить Конституції України, законам, міжнародним зобов`язанням, грубо порушує їх права. Тому вони мають право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров`ю. Діяльність, що призводить до знищення, псування, забруднення довкілля є незаконною, порушує екологічне законодавство і може бути припиненою за рішенням суду.
Земельна ділянка, що використовується відповідачем для будівництва кладовища належить до земель природо-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, що унеможливлює зміну її цільового призначення та використання на умовах, визначених п.п.22-1 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України, мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною. Наукова цінність земель також підтверджується тим, що ці землі перебували у постійному користуванні Національного університету біоресурсів та природокористування України.
Вказали, що діяльність по розташуванню кладовища проводиться впритул до місця проживання мешканців с. Мархалівка та с. Іванковичі, спричинить незворотні екологічні наслідки для цих мешканців у вигляді підтоплення територій, знищення флори й фауни, зміни рівня ґрунтових вод, зникнення води в колодязях, про що вказують експерти у відповідних висновках. Відповідач всупереч положенням Бернської конвенції та законів України провадить вирубку цінного лісу Смарагдової мережі, збір та продаж деревини, а також знищення іншої флори та фауни, що охороняється конвенцією.
Вирубка цінного лісу Смарагдової мережі для розташування на території під 300 га кладовища (із рестораном, готелем, крематорієм, заходами почесного поховання у вигляді військового салюту тощо) негативно вплине як на стан самої мережі, так і на екологію в цілому, унеможливить використання лісу за цільовим призначенням людьми, тваринами для збереження популяцій, шляхів міграції. Розташування кладовища на землях водного, лісового фонду є протиправним. Використання лісових та інших природних ресурсів вимагає наявності спеціального дозволу, в тому числі на вирубку лісу, проведення оцінки транскордонного впливу на довкілля, врахування інтересів громадян. Розташування кладовища не відповідає й ДБН, оскільки відстань до стін житлових будинків, будинків закладів загальної середньої освіти, закладів дошкільної освіти значно менше ніж 300 м. Будівництво кладовища не передбачено і Генеральним планом. А здійснення забудови, наміри якої суперечать вимогам містобудівної документації (Генерального плану населеного пункту) нівелює мету планування та забезпечення сталого розвитку населеного пункту, і порушує суспільні інтереси, які виражаються у забезпеченні дотримання правил благоустрою населеного пункту, спрямованих на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.
Просили врахувати преюдицію та інші обставини, які встановлені судами при розгляді справи №320/33830/24.
Крім того, незаконними діями відповідача їм завдано й моральної шкоди, погіршилась якість їхнього життя. Вони змушені виходити на страйки, мирні акції, жити у страху за майбутнє своїх дітей, осель, підвергатись приниженню, небезпеці, прогулюючись лісом поруч з падаючими деревами, зазнаючи постійне переслідування, затримання з боку невідомих осіб і поліції. Також вони зазнали приниження, порушення права на повагу до гідності та честі через образливі висловлювання посадових осіб відповідача - Ярослава Старущенко, який є заступником директора ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» щодо участі в акціях «проплачених людей, що приходять відстояти свої три години за 500 грн» тощо, незаконне затримання та притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, порушення екологічного законодавства є підставою для звернення до суду з метою припинення діяльності осіб, що порушують, а наявність негативних наслідків у результаті такої діяльності та відповідних ризиків для довкілля, приватного та сімейного життя є підставою для відшкодування шкоди, у тому числі моральної, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку для порушення прав.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року закрито провадження у частині позовних вимог про визнання протиправною та припинення діяльності ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» по розміщенню кладовища на земельних ділянках, що відносяться до природоохоронної території Смарагдової мережі в межах Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області.
Відмовлено у задоволенні позову ГО «Мархалівка. Підтримка», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ДУ «Національне військове меморіальне кладовище», третя особа Міністерство у справах ветеранів України про усунення перешкод в користуванні, спростування недостовірною інформацію та відшкодування шкоди.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи підстави заявленої вимоги щодо визнання протиправною та припинення діяльності установи та те, що державна установа є юридичною особою публічного права, розпорядником бюджетних коштів, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, жодних відносин приватно-правового характеру у діяльності установи при розгляді справи не встановлено, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про визнання протиправною та припинення діяльності ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» по розміщенню кладовища не може розглядатись у цивільному судочинстві та має розглядатись у порядку адміністративного судочинства та провадження у цій частині підлягає закриттю.
Спірний об`єкт не є самочинним та не може бути знесений.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що установою здійснюється будівництво з порушенням затвердженого проекту, самочинно встановлений паркан, інші споруди, здійснюється вирубка або знімається ґрунт. По суті позивачі мотивували свої доводи власними дослідженнями, порівняннями, аналізом. Клопотань про витребування доказів, призначення судової експертизи, судового рішення про визнання дій установи неправомірними суду не подали та не заявили відповідні клопотання у разі складнощів в отриманні доказів. Подані висновки експертів, спеціалістів не підтверджують саме неправомірність дій відповідача, дані висновки в цілому стосуються неможливості розміщення на землях кладовища. Також, позивачами не оскаржувались рішення про реєстрацію права власності на побудовані об`єкти, набуття на них прав третьою особою. 
Відсутні в матеріалах справи докази того, що проводилась судова експертиза затвердженого проекту відповідачів або оскаржувався затверджений проект.
Вимога про знесення паркану та інших споруд, висадження лісу, відновлення земляного ґрунту є неконкретизованою та не може бути задоволена. Так, ні у позовній заяві, ні в судовому засідання позивачами не конкретизовано: де знаходиться паркан, споруди та які саме, де саме проводилась вирубка, знімався шар ґрунту, враховуючи величезну територію, відведену під комплекс. Оглянуті в судовому засідання фото, відео не підтверджують заявленої вимоги, оскільки відображають місцевість хаотично без прив`язки до конкретного місця. Визначити з них де саме та коли вони зроблені не вбачається за можливе.
Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2025 року зупинено дію рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі № 320/25649/24 до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а судове рішення у справі № 320/33830/24 не набрало законної сили, тому суд першої інстанції при вирішенні спору не бере їх до уваги та вирішує спір на підставі наявних у справі доказів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ГО «Мархалівка. Підтримка» - адвокат Невечеря К.П. подав апеляційну скаргу, у якій просить суд: скасувати рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 09 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову ГО «Мархалівка. Підтримка», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ДУ «Національне військове меморіальне кладовище», третя особа Міністерство у справах ветеранів України про визнання протиправною, припинення діяльності, усунення перешкод у користуванні, спростування недостовірної інформації та відшкодування шкоди.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав оцінки всім аргументам позивача, фактично ухилився від надання оцінки доказам, не врахував важливі обставини, які свідчать про наявність реальної загрози незворотних екологічних наслідків внаслідок діяльності державної установи.
Сам по собі статус відповідача як державної установи та розпорядника бюджетних коштів не свідчить про те, що спір є публічно-правовим. Вирішальним є те, що у спірних правовідносинах відповідач не реалізує владні управлінські повноваження щодо позивачів, а виступає як суб`єкт, який здійснює діяльність, наслідки якої безпосередньо впливають на права та інтереси фізичних осіб.
Таким чином, вимога про визнання протиправною та припинення діяльності установи спрямована на захист цивільних та екологічних прав позивачів і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Посилання суду першої інстанції на відсутність судової експертизи проекту будівництва чи його оскарження є необґрунтованим, оскільки у цій справі порушення екологічних норм встановлено належними й достатніми доказами. 
Так, глибина залягання ґрунтових вод, відстань між кладовищем й житловими будинками встановлені належним суб`єктами (фахівцями), що мають відповідні повноваження. Нормативне регулювання вказаних глибин й відстаней імперативно встановлена нормами права: санітарними, ДБН. Тобто для визначення наявності чи відсутності порушень достатньо зіставити виміри, проведені відповідними фахівцями в ході відповідних досліджень з нормативами, встановленими відповідними нормами права, для чого не потрібно спеціальних знань у розумінні статті 103 ЦПК України.
Фотоматеріали та відеофіксація, подані позивачами, відображають фактичний стан земельної ділянки, наявність змін рельєфу, земляних робіт та встановлення огороджувальних конструкцій тощо. Ці докази узгоджуються зі змістом технічних і геодезичних звітів та підтверджують фактичні дії, які стали предметом спору.
У сукупності наведені докази утворюють взаємопов`язану доказову базу, яка підтверджує здійснення діяльності відповідачем з порушенням вимог законодавства та наявність негативних наслідків для довкілля та громадян
Крім поданих доказів до суду були також подані судові рішення у справах №320/33830/24, № 320/25649/24, які набули чинності після відкриття провадження у цій справі, в яких встановлені відповідні обставини, що мають значення для справи.
Ці рішення є чинними, тому обставини, встановлені цим рішенням в силу вимог статті 82 ЦПК України не потребують доказуванню.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивачів щодо того, що спірна земельна ділянка, на якій здійснюється діяльність з розміщення ДУ «Національного військового меморіального кладовища», входить до території Смарагдової мережі, що підтверджувалося матеріалами справи та було детально викладено у позовній заяві й судових дебатах.
Відповідач всупереч вищевказаним положенням Бернської конвенції та законів України провадить вирубку цінного лісу Смарагдової мережі, збір та продаж деревини, а також відповідно знищення іншої флори й фауни, що охороняються цією Конвенцією.

Відповідач в обґрунтування своєї діяльності вказує, що суспільний інтерес пов`язаний з будівництвом Національного військового меморіального кладовища може бути застосований як виняткова обставина, що дозволяє відступити від положень Бернської конвенції відповідно до статті 9 Конвенції.
Секретаріатом Бернської Конвенції на черговому (другому) засіданні Бюро, що відбулося 16-18 вересня 2025 року, за скаргою 2024/02, розглядалися документи подані Україною із метою застосування «виняткових обставин», передбачених статтею 9 Конвенції. Було визначено що Україна («відповідач» у межах справи, що розглядається Бюро), що ця територія співпадає з територією Смарагдової мережі.
Коли мова в документах ЄС йде про «інші суспільні інтереси», то ці причини та/або інтерес визначається лише Директивами ЄС й Рішеннями судів ЄС, й таким інтересом може бути: безпека для життя, збереження екології, здоров`я, спадщини. Цей перелік виключень чітко регламентований.
Тобто ні статтею 9 Бернської конвенції (яка є нормою права в Україні) ні нормами Директив ЄС не передбачено такого виключення, як «розташування кладовища».
Матеріалами справи належним чином підтверджено, що на земельних ділянках, відведених відповідачу для розміщення Національного військового меморіального кладовища, наявні водні об`єкти. Так, відповідно до карти-схеми поділу території ВП НУБіП України «Боярська ЛДС» на лісництва, поквартальних підсумків розподілу земель лісогосподарського призначення та змін до матеріалів лісовпорядкування станом на 01 січня 2024 року, у межах спірної території наявні болота, зокрема: у кварталі НОМЕР_1 площею 0,3 га, у кварталі НОМЕР_2 площею 0,1 га, у кварталі НОМЕР_3 площею 0,1 га. Розташування зазначених кварталів безпосередньо на земельній ділянці, де відповідач здійснює діяльність з розміщення кладовища, підтверджується схемою розташування земельних ділянок лісових кварталів с. Мархалівка Фастівського району Київської області, розробленою сертифікованим інженером-геодезистом Демяненком А.І., яка долучена до матеріалів справи.
Водночас чинним законодавством для земель водного фонду встановлено особливий правовий режим використання, який не допускає їх використання для розміщення кладовищ.
Відповідач не належить до кола осіб, яким законом дозволено користування землями водного фонду у відповідних цілях. За таких обставин використання земель водного фонду для розміщення кладовища є протиправним, а висновки суду першої інстанції з цього питання є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Використання відповідачем, який не є спеціалізованим лісогосподарським підприємством, земельних ділянок, на якій розташований суцільний цінний ліс, для цілей, не пов`язаних з лісовим господарством, є незаконним.
Актом Державної екологічної інспекції Столичного округу від 13 травня 2025 року встановлено, що відповідач здійснює скид поверхневих зворотних стічних вод (дощових, снігових) та дренажних вод з території Національного військового меморіального кладовища двома випусками до штучного водного об`єкта (ставка) без дозволу на спеціальне водокористування та без встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин.
14 травня 2025 року державною екологічною інспекцією Столичного округу було видано припис, пунктом першим якого відповідача зобов`язано отримати дозвіл на спеціальне водокористування для об`єкта ДУ «Національне військове меморіальне кладовище». Зазначені обставини свідчать про здійснення відповідачем діяльності з використання водних ресурсів без спеціального дозволу, що є прямим порушенням вимог природоохоронного законодавства.
Як вбачається з листа за підписом голови Фастівської районної військової адміністрації Київської області від 16 квітня 2024 року № 11-07/104, комплексний план просторового розвитку території Гатненської територіальної громади Фастівського району відсутній.
Посилання відповідача на норми Закону № 3505-ІХ, яким визначено, що будівництво Національного військового меморіального кладовища може здійснюватися без отримання містобудівних умов та обмежень і без прийняття рішень місцевих органів про затвердження детального плану території, не скасовує обов`язку дотримуватися інших чинних норм у сфері містобудування, у тому числі щодо необхідності наявності та дотримання містобудівної документації - генерального плану, плану просторового розвитку території, а також вимог санітарних, екологічних та будівельних норм.
Чинним законодавством передбачено відрахування санітарних зон та інших відстаней від межі земельної ділянки кладовища.
Експертом ОСОБА_4 згідно з Науково-технічним звітом про інженерно-геологічні вишукування П.05/24-13-ІГВ «Нове будівництво Національного військового меморіального кладовища за адресою: Київська область, Фастівський район, в межах Гатненської територіальної громади» встановлено, що ґрунтові води від поверхні землі на ділянках, що заплановані під будівництво кладовища, є меншими 2-х метрів, про що зазначено у Розділі 5. «Гідрогеологічні умови». 
У його висновку зазначено, що на підтоплених та потенційно-підтоплених ділянках - гранична глибина залягання ґрунтових вод від поверхні землі менше 2,0 м, що не відповідає вимогам ДСанПіН 2.2.2.028-99 «Державні санітарні правила та норми «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України».
У пункті 5 «Прогнози зміни інженерно-геологічних умов» указаного Звіту 1 зазначено, що на ділянці можуть активізуватися або виникнути в процесі будівництва споруд ерозійні процеси (зсуви, обвали на схилах).
З усіх сторін земельної ділянки розташовані населені пункти: Віта-Поштова, Іванковичі, Мархалівка, Глеваха, причому с. Мархалівка безпосередньо межує з територією кладовища.
Земельна ділянка є непридатною для розташування у силу пункту 3.3 Гігієнічних вимог у зв`язку зі схилом у бік населеного пункту.
Наведені гідрогеологічні умови ділянки, які свідчать, що навіть за умов залягання ґрунтових вод на глибинах 2 і більше метрів, вони не стають більш захищеними від забруднення від поховань, що дозволяє зробити обґрунтований висновок про неможливість розміщення на ній кладовища. Ситуація ще більше ускладняється безпосереднім примиканням до цієї 4 ділянки житлової забудови с. Мархалівка, що визначає ризики поширення ґрунтових вод з ділянки проектованого Національного військового меморіального кладовища на територію села.
Вказує, що суд також не надав належної правової оцінки обставинам невиконання відповідачем обов`язкового припису державної екологічної інспекції Столичного округу від 14 травня 2025 року, які були належним чином доведені позивачами та підтверджені матеріалами справи, а також детально викладені у судових дебатах.
Висновок суду першої інстанції про відсутність належних і допустимих доказів того, що спірна інформація висловлена посадовою особою відповідача, є необґрунтованим, оскільки зроблений без належного аналізу доказу, на який посилалися позивачі, без оцінки його достовірності та без встановлення взаємозв`язку цього доказу з іншими матеріалами справи, що призвело до неправильного вирішення вимоги про спростування недостовірної інформації.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не оскаржували рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 09 грудня 2025 року в апеляційному порядку, тому в частині відмови у задоволенні позовних вимог та закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - рішення в апеляційному порядку не переглядається. 

Від представника ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» - Пренюткіна Я.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що Національний екологічний центр України є громадською організацією, основний вид діяльності якої 94.99 Діяльність інших громадських організацій, тобто центр не є експертною установою, тому висновки Національного екологічного центру України, зазначені у листі від 25 квітня 2024 року № 24-38, є неналежним доказом у справі.
Щодо надання позивачем, як доказу у справі, висновку експерта ОСОБА_4 у Науково-технічному звіті про інженерно-геологічні вишукування П.05/24-13-ІГВ: «Нове будівництво Національного військового меморіального кладовища за адресою: Київська область, Фастівський район, в межах Гатненської територіальної громади», то він не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» не давала згоди, як користувач земельних ділянок, експерту ОСОБА_4 на проведення відповідних досліджень.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15 березня 2024 року № 236-р визначено місце розташування Національного військового меморіального кладовища: Гатненська сільська територіальна громада Фастівського району Київської області, земельні ділянки з кадастровими номерами 3222481200:05:002:0457 площею 258,7298 гектара та 3222481200:05:002:0458 площею 7,9607 гектара.
Указане розпорядження є чинним та ніким не оскаржувалось.

На виконання чинної на той час Постанови № 225 забезпечено приведення цільового призначення та складу угідь на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області (земельні ділянки з кадастровими номерами 3222481200:05:002:0457 площею 258,7298 гектара та 3222481200:05:002:0458 площею 7,9607 гектара) у встановленому законодавством порядку у відповідність із завданнями, пов`язаними із функціонуванням Національного військового меморіального кладовища.
Вказує, що за відомостями Державного земельного кадастру в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457 та земельної ділянки з кадастровим номером 3222481200:05:002:0458 передбачені Законом об`єкти природно-заповідного фонду відсутні, обмеження у використанні вказаної земельної ділянки не встановлені.

Таким чином, твердження позивачів щодо належності земельних ділянок до земель природоохоронного призначення не підтверджується жодним правовстановлюючим документом та чинними нормативними-правовими актами.
Разом з тим, належність земельних ділянок до території Смарагдової мережі не дає підстав відносити дані земельні ділянки до земель природно-заповідного фонду у розумінні Земельного Кодексу України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України». 

Від представника Міністерства у справах ветеранів України - Сироти Д.Є. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що як довід неправомірності прийнятого рішення судом першої інстанції, апелянт зазначає переважно ті самі доводи, які були зазначені ним в позовній заяві, обґрунтування щодо незаконності прийнятого судом першої інстанції рішення не зазначено.
Правовий статус об`єкта Смарагдової мережі не врегульований. Питання управління територіями Смарагдової мережі в Україні на національному рівні окремим законом не врегульовано.
Інформація щодо місця розташування Національного військового меморіального кладовища перебувала у відкритому доступі, та була доведена до відома представника громади.
На час розгляду справи матеріали справи, у тому числі аргументи апеляційної скарги, не містять належних та допустимих доказів того, що установою здійснюється будівництво з порушенням затвердженого проекту, самочинно встановлений паркан, інші споруди, здійснюється вирубка або знімається ґрунт. По суті позивачі мотивували свої доводи власними дослідженнями, порівняннями, аналізом. Клопотань про витребування доказів, призначення судової експертизи, судового рішення про визнання дій установи неправомірними суду не подали та не заявили відповідні клопотання у разі складнощів в отриманні доказів. Подані висновки експертів, спеціалістів не підтверджують саме неправомірність дій відповідача, дані висновки в цілому стосуються неможливості розміщення на землях кладовища. Також позивачами не оскаржувались рішення про реєстрацію права власності на побудовані об`єкти, набуття на них прав третьою особою. Відсутні в матеріалах справи докази того, що проводилась судова експертиза затвердженого проекту відповідачів або оскаржувався затверджений проект.

Від представника ГО «Мархалівка. Підтримка» - адвоката Невечері К.П. надійшли додаткові пояснення, у яких він посилається на те, що висновки Верховного Суду у справі № 320/25649/24 беззаперечно свідчать про протиправність діяльності відповідача з розташування кладовища.
В свою чергу наслідком скасування підстави набуття права на землю рішенням у справі № 320/25649/24 (висновки його резолютивної частини) є відсутність права на здійснення діяльності відповідачем.
Вказує, що фактично відповідач здійснює самочинне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці з істотними порушеннями будівельних, санітарних, екологічних норм і правил, інших норм чинного законодавства й міжнародних договорів.

Від представника Міністерства у справах ветеранів України - Шабаш І.Р. надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, у яких вона просить: 
залишити без розгляду додаткові пояснення ГО «Мархалівка.Підтримка», як такі що подані з порушенням процесуального строку;
залишити апеляційну скаргу ГО «Мархалівка.Підтримка» без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник ГО «Мархалівка. Підтримка» - адвокат Невечеря К.П. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.
ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник Міністерства у справах ветеранів України - Шабаш І.Р. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Представник ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» - Пренюткін Я.М. надіслав через систему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 18 березня 2026 року о 12:00 год., у якому він посилається на те, що фактична штатна чисельність працівників юридичного відділу становить дві особи, які на теперішній час перебувають у відпустці, а тому ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» не може забезпечити представництво своїх інтересів під час судового засідання.
Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Відповідно до частини 1 статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Статтею 372 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
За змістом статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Апеляційний суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).
Апеляційний суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Із клопотання представника ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» вбачається, що причиною неявки представника державної установи є перебування у відпустці.

Виходячи з норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, вимог пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, а також на те, що відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів визнала неявку представника ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дійшла висновку про таке.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2023 року № 870 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо проектування Національного військового меморіального кладовища.
Пунктом 5 указаного Порядку визначено місце розташування Національного військового меморіального кладовища: Гатненська сільська територіальна громада Фастівського району Київської області, земельні ділянки з кадастровими номерами 3222481200:05:002:0457 площею 258,7298 гектара та 3222481200:05:002:0458 площею 7,9607 гектара.
Відповідно до пункту 8 Порядку, під час воєнного стану проектування Національного військового меморіального кладовища на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області здійснюється на підставі висновку уповноваженого органу містобудування та архітектури Фастівської районної військової адміністрації про можливість розміщення на земельних ділянках, визначених пунктом 5 цього Порядку, Національного військового меморіального кладовища.
Фастівською районною державною адміністрацією Київської області видано висновок про можливість/неможливість розміщення на земельних ділянках Національного військового меморіального кладовища № ХВ01:9170-1218-6838-0074 від 31 серпня 2023 року. На підставі висновку було розпочато проектування Національного військового меморіального кладовища.
У подальшому, постанова Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2023 року № 870 «Про реалізацію експериментального проекту щодо проектування Національного військового меморіального кладовища» втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18 червня 2024 року № 713 «Про визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2023 року № 870 та внесення зміни до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для створення та функціонування Національного військового меморіального кладовища», що набрала чинності 20 червня 2024 року.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15 березня 2024 року № 236-р визначено місце розташування Національного військового меморіального кладовища: Гатненська сільська територіальна громада Фастівського району Київської області, земельні ділянки з кадастровими номерами 3222481200:05:002:0457 площею 258,7298 гектара та 3222481200:05:002:0458 площею 7,9607 гектара.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2024 року № 225 «Деякі питання видалення дерев, чагарників, газонів і квітників під час виконання підготовчих та/або будівельних робіт і експлуатації Національного військового меморіального кладовища» (надалі по тексту - Постанова № 225):
затверджено Порядок видалення дерев, чагарників, газонів і квітників під час виконання підготовчих та/або будівельних робіт і експлуатації Національного військового меморіального кладовища;
доручено ДУ «Національне військове меморіальне кладовище», Київській обласній державній адміністрації (Київській обласній військовій адміністрації), Фастівській районній державній адміністрації (Фастівській районній військовій адміністрації) забезпечити приведення цільового призначення та складу угідь на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області (земельні ділянки з кадастровими номерами 3222481200:05:002:0457 площею 258,7298 гектара та 3222481200:05:002:0458 площею 7,9607 гектара) у встановленому законодавством порядку у відповідність із завданнями, пов`язаними із функціонуванням Національного військового меморіального кладовища.

На виконання пункту 3 Постанови № 225 ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» звернулась до Київської обласної військової адміністрації з листом від 04 березня 2024 року № 85-2024 з проханням припинити право постійного користування Національного університету біоресурсів і природокористування України (код ЄДРПОУ 00493706) земельною ділянкою площею 258,7298 гектара з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457, що розташована на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області та надати в постійне користування без складення документації із землеустрою ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» (код ЄДРПОУ 45022710) земельну ділянку площею 258,7298 гектара з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457, що розташована на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області зі зміною її цільового призначення з 09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг на 07.09 земельні ділянки загального користування відведені під місця поховання з правом вирубування дерев і чагарників за ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» та визначити порядок використання одержаної при цьому деревини.
Київською обласною військовою адміністрацією прийнято розпорядження від 14 березня 2024 року № 275 «Про вилучення та надання в постійне користування земельної ділянки із зміною цільового призначення ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457 площею 258,7298 гектара в постійне користування ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» зі зміною її цільового призначення з 09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг на 07.09 земельні ділянки загального користування відведені під місця поховання для розміщення Національного військового меморіального кладовища.
Також, на виконання пункту 3 Постанови № 225 ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» звернулась до Фастівської районної військової адміністрації Київської області листом від 04 березня 2024 року № 86-2024 з проханням припинити право постійного користування Національного університету біоресурсів і природокористування України (код ЄДРПОУ 00493706) земельною ділянкою площею 7,9607 гектара з кадастровим номером 3222481200:05:002:0458, що розташована на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області (с. Віта Поштова) та надати в постійне користування без складення документації із землеустрою ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» (код ЄДРПОУ 45022710) земельну ділянку площею 7,9607 гектара з кадастровим номером 3222481200:05:002:0458, що розташована на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області (с. Віта Поштова) зі зміною її цільового призначення з 09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг на 07.09 земельні ділянки загального користування відведені під місця поховання з правом вирубування дерев і чагарників за ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» та визначити порядок використання одержаної при цьому деревини.
Фастівською районною військовою адміністрацією Київської області прийнято розпорядження від 14 березня 2024 року № 41-В «Про вилучення та надання в постійне користування земельної ділянки із зміною цільового призначення ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 3222481200:05:002:0458 площею 7,9607 гектара у постійне користування ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» зі зміною її цільового призначення з 09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг на 07.09 земельні ділянки загального користування відведені під місця поховання для розміщення Національного військового меморіального кладовища.
З листа Київської обласної військової адміністрації від 05 грудня 2024 року № 1108/31.01/31.02.01/2024 вбачається, що проект розпорядження Київської обласної військової адміністрації «Про вилучення та надання в постійне користування земельної ділянки із зміною цільового призначення ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» в установленому порядку погоджений Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів (лист від 12 березня 2024 року № 25/2 22/3261-24), яке відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2020 року № 614, зокрема, забезпечує: формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, екологічної та в межах повноважень, передбачених законом, біологічної і генетичної безпеки; формування та реалізує в межах повноважень, передбачених законом, державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.
Також, проект розпорядження погоджено Департаментом екології та природних ресурсів Київської обласної військової адміністрації, що підтверджено листом від 14 березня 2024 року № 4036/2024.
При передачі земельних ділянок ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» отримано нотаріально засвідчену згоду постійного користувача - Національного університету біоресурсів і природокористування України щодо вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами 3222481200:05:002:0457 площею 258,7298 гектара та 3222481200:05:002:0458 площею 7,9607 гектара, які перебувають у постійному користуванні Національного університету біоресурсів і природокористування України, на користь відповідача для розміщення Національного військового меморіального кладовища, що підтверджено відповідним листом до ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» від 04 березня 2024 року № 85-2024.
20 березня 2024 року ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» отримано право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222481200:05:002:0458 за цільовим призначенням 07.09 «Земельні ділянки загального користування відведені під місця поховання» за номером в державному реєстрі речових прав 54238158.
20 березня 2024 року ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» отримано право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457 за цільовим призначенням 07.09 «Земельні ділянки загального користування відведені під місця поховання» за номером в державному реєстрі речових прав 54236839.

Оскаржуваним рішенням, суд першої інстанції закрив провадження у частині позовних вимог ГО «Мархалівка. Підтримка» до ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» про визнання протиправною та припинення діяльності ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» по розміщенню кладовища на земельних ділянках, що відносяться до природоохоронної території Смарагдової мережі в межах Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області, у зв`язку з тим, що ця позовна вимога підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, ГО «Мархалівка.Підтримка» у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що сам по собі статус відповідача як державної установи та розпорядника бюджетних коштів не свідчить про те, що спір є публічно-правовим, оскільки вирішальним є те, що у спірних правовідносинах відповідач не реалізує владні управлінські повноваження щодо позивачів, а виступає як суб`єкт, який здійснює діяльність, наслідки якої безпосередньо впливають на права та інтереси фізичних осіб, тому указана вимога має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За вимогами частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожен із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачений розгляд судами у порядку цивільного судочинства справ, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини 1 статті 4 КАС України).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
До справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19 (провадження № 14-118цс20)).
Велика Палата Верховного суду у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 757/44631/19-ц (провадження № 14-171цс20), від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказувала, що характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 402/1225/16-ц (провадження № 14-213цс19), від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц (провадження № 14-51цс19)).
У справі, що переглядається, ГО «Мархалівка.Підтримка» звернулася до суду з позовом до ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» про визнання дій неправомірними та зобов`язання припинити діяльність державної установи по розміщенню кладовища.
Відповідно до Положення про ДУ «Національне військове меморіальне кладовище», затвердженого наказом Міністерства у справах ветеранів України від 04 листопада 2022 року № 195, установа є державною, бюджетною та неприбутковою установою, що належить до сфери управління Міністерства у справах ветеранів України.
Таким чином, оскільки спір у справі, що переглядається, пов`язаний з реалізацією ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» своїх владних повноважень щодо здійснення діяльності по розміщенню кладовища, правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога ГО «Мархалівка.Підтримка» про визнання дій неправомірними та зобов`язання припинити діяльність державної установи по розміщенню кладовища, - підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Також апеляційний суд зауважує, що позивач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення суду, зокрема і в частині указаної позовної вимоги, та задовольнити позов. Однак, закриваючи провадження у справі в частині цієї позовної вимоги, судом першої інстанції така вимога по суті не вирішувалася, оскільки вона підлягає вирішенню повноважним на те судом у порядку адміністративного судочинства.
Переглядаючи рішення у цій частині, апеляційний суд також не вирішує цю позовну вимогу по суті, а лише перевіряє наявність підстав для закриття провадження, тому результатом апеляційного перегляду може бути лише залишення рішення суду без змін, або скасування та направлення до суду першої інстанції для продовження розгляду, але ж ніяк не задоволення позовної вимоги як результат розгляду вимоги по суті.
Щодо позовної вимоги ГО «Мархалівка.Підтримка» до ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» про усунення перешкод у вільному користуванні земельними ділянками, що відносяться до природоохоронної території Смарагдової мережі в межах Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області, шляхом відновлення стану цих земельних ділянок ДУ «Національне військове меморіальне кладовище», який існував до порушення прав, а саме: знесення паркану та інших споруд, висадження лісу, відновлення земляного ґрунту, то апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Згідно зі статтею 282 ЦК України фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров`ю.
Згідно із частиною 2 статті 293 ЦК України діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до знищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка завдає шкоди довкіллю, може бути припинена за рішенням суду.
Припиненню в судовому порядку підлягає не лише діяльність, яка завдає шкоди довкіллю, а й діяльність, що здійснюється з порушенням вимог екологічного законодавства. 
Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 910/8122/17.
Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3 статті 13 ЦПК України).
Диспозитивність є одним з базових принципів судочинства, керуючись яким, скаржник самостійно вирішує, які вимоги скарги заявляти та які мотиви на її обґрунтування наводити. 
Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частини 1, 6 статті 367 ЦПК України).
З прохальної частини позовної заяви вбачається, що земельними ділянками, відносно яких позивач ГО «Мархалівка.Підтримка» просить суд усунути перешкоди у вільному користуванні, є земельні ділянки, що відносяться до природоохоронної території Смарагдової мережі в межах Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області.
Тобто, позивачем ГО «Мархалівка.Підтримка» ідентифіковано земельні ділянки лише тим, що вони відносяться до природоохоронної території Смарагдової мережі та знаходяться у межах Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині 1 статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Точну кількість земельних ділянок та будь-яких ідентифікуючих даних відносно указаних земельних ділянок (кадастрові номери або координати їх знаходження) позивачем не зазначено.
Позивачем також не конкретизовано який саме «паркан та інші споруди» необхідно знести, координати знаходження та їх кількість тощо, оскільки як вбачається з матеріалів справи, на земельній ділянці, де розміщене Національне військове меморіальне кладовище, знаходяться декілька об`єктів, кожен з наявних об`єктів має своє місцезнаходження та технічні характеристики (зокрема, паркан має конфігурацію, показники довжини, тощо). 

У судовому засіданні апеляційної інстанції під час з`ясування змісту позовних вимог та вимог апеляційної скарги, представник ГО «Мархалівка. Підтримка» - адвокат Невечеря К.П. на питання апеляційного суду пояснив, що у вказаній позовній вимозі не зазначено кадастрові номери та площа земельних ділянок, щодо яких заявлено позовну вимогу про усунення перешкод шляхом відновлення стану цих земельних ділянок, у зв`язку з тим, що за час розгляду цієї справи судом та ухвалення судового рішення вони можуть бути змінені відповідачем, конкретизувати їх та об`єкти, які на них будуть знаходитися на час ухвалення рішення суду неможливо.

Зі змісту статті 4 ЦПК України вбачається, що права, свободи чи законні інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, повинні бути порушені, невизнані або оспорювані на момент звернення до суду, не на момент ухвалення судового рішення.
Апеляційний суд зауважує, що задоволення позовної вимоги про усунення перешкод шляхом відновлення стану земельних ділянок, без зазначення кількість земельних ділянок, споруд та будь-яких ідентифікуючих даних відносно земельних ділянок (кадастрові номери або координати їх знаходження) та відносно споруд у зв`язку з тим, що за час розгляду цієї справи судом та ухвалення судового рішення вони можуть бути змінені відповідачем, суперечить положенням статті 4 ЦПК України, а також призведе до неможливості виконання судового рішення у примусовому порядку.

А також, відповідно до наявного у матеріалах справи листа ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» від 09 лютого 2026 року № 102-2026 на теперішній час на Національному військовому меморіальному кладовищі здійснено 215 поховань Захисників та Захисниць України.
Національне військове меморіальне кладовище - розміщений на спеціально відведеній земельній ділянці об`ємно-просторовий об`єкт загальнодержавного значення, що включає військове кладовище, музейний комплекс, ритуальну будівлю та інші необхідні споруди для організації почесних поховань загиблих (померлих) осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, забезпечували виконання службових обов`язків та присяги на вірність Українському народу (стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року № 1102-IV - надалі по тексту Закон України № 1102-IV).
На Національному військовому меморіальному кладовищі здійснюється поховання з військовими почестями загиблих (померлих) осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, забезпечували виконання службових обов`язків та присяги на вірність Українському народу (стаття 15-1 Закону України № 1102-IV).
Відповідно до статті 21 Закону України № 1102-IV перепоховання останків померлого допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, або одного з родичів, визначених частиною першою статті 11 цього Закону (у разі відсутності особи, яка здійснила поховання, чи наявності згоди такої особи), свідоцтва про смерть похованого, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків померлого на іншому кладовищі.
При цьому апеляційний суд наголошує, що законодавством передбачений спеціальний порядок здійснення поховання та перепоховання останків померлих, який має здійснюватися з повагою до Героїв, які віддали своє життя заради України та її майбутнього (Порядок організації здійснення почесних поховань на військовому кладовищі та увічнення пам`яті у музейному комплексі Національного військового меморіального кладовища, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2022 року № 1109; Порядок здійснення перепоховання на Національному військовому меморіальному кладовищі Героїв України, яким починаючи з 2014 року вручено орден «Золота Зірка», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2024 року № 697; Порядок здійснення перепоховання на Національному військовому меморіальному кладовищі загиблих (померлих) осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та поховані на тимчасово окупованих територіях (після їх деокупації), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2024 року № 699, Порядок організації здійснення поховань (перепоховань у випадку встановлення особи) на Національному військовому меморіальному кладовищі невпізнаних тіл (останків) військовослужбовців, поліцейських, які загинули (померли) внаслідок збройної агресії проти України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2024 року № 1466).
Позовна заява про усунення перешкод шляхом відновлення стану земельних ділянок не містить вимог про те, що має бути вчинено з похованнями Захисників та Захисниць України та чи віднесені намогильні споруди, склепи, колумбарні ніші до поняття «інші споруди», щодо яких позивачем заявлено вимогу про їх знесення.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що органи, визначені у статті 21 Закону України № 1102-IV, за рішенням яких у виняткових випадках допускається перепоховання останків померлих, - не залучені до участі у справі, а апеляційний суд при здійсненні апеляційного провадження позбавлений процесуальної можливості вирішити питання належного складу учасників справи. Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2024 року ГО «Мархалівка. Підтримка» звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати пункти 2-5 розпорядження Київської обласної військової адміністрації від 14 березня 2024 року №275 «Про вилучення та надання в постійне користування земельної ділянки зі зміною цільового призначення Державній установі «Національне військове меморіальне кладовище».
12 березня 2025 року ГО «Мархалівка. Підтримка», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Святошинського районного суду Київської області з цим позовом та просили в т.ч. визнати протиправною та припинити діяльність ДУ «Національне військове меморіальне кладовище», усунути перешкоди у вільному користуванні земельними ділянками шляхом відновлення стану цих земельних ділянок до стану, який існував до порушення прав.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі № 320/25649/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року, позов ГО «Мархалівка. Підтримка» задоволено, визнано протиправними та скасовано пункти 2-5 розпорядження Київської обласної військової адміністрації від 14 березня 2024 року №275 «Про вилучення та надання в постійне користування земельної ділянки зі зміною цільового призначення Державній установі «Національне військове меморіальне кладовище».
Постановою Верховного Суду від 29 січня 2026 року у справі № 320/25649/24 залишено без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі №320/25649/24.
Верховний Суд констатував, що Київська обласна військова адміністрація, не мала правових підстав для зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3222481200:05:002:0457 площею 258,7298 га та, відповідно, для передачі її у користування ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» (пункт 116).
Отже, ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» здійснювало діяльність по розміщенню Національного військового меморіального кладовища на земельній ділянці на виконання пунктів розпорядження органу влади - Київської обласної військової адміністрації, які визнані протиправними та скасовані судом. 

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що пред`явлення ГО «Мархалівка. Підтримка» 12 березня 2025 року позову про усунення перешкод шляхом відновлення стану земельної ділянки, наданої в постійне користування розпорядженням Київської обласної військової адміністрації від 14 березня 2024 року № 275 «Про вилучення та земельної ділянки зі зміною цільового призначення ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» - до встановлення протиправності пунктів цього розпорядження за позовом у справі № 320/25649/24 того ж позивача, - є передчасним.

Щодо вимоги про спростування недостовірної інформації, апеляційний суд враховує таке.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року оскаржується лише ГО «Мархалівка. Підтримка», позивачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 апеляційну скаргу не подали та не приєдналися до вже поданої апеляційної скарги, тому предметом апеляційного перегляду щодо позовної вимоги № 3 є оскаржуване рішення стосовно того як недостовірна, за доводами позивача, інформація стосується ГО «Мархалівка. Підтримка».
Указана позовна вимога обґрунтована тим, що заступником директора ДУ «Національне військове меморіальне кладовище» Старущенко Я. поширена недостовірна інформація щодо участі в акціях громадськості с. Мархалівка та с. Іванковичі Гатненського району Київської області «проплачених людей, що приходять відстояти свої 3 години за 500 грн».
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. 
Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Інформація, відносно якої ГО «Мархалівка. Підтримка» заявлено вимогу про визнання її недостовірною та спростування Державною установою «Національне військове меморіальне кладовище», а саме: «проплачених людей, що приходять відстояти свої 3 години за 500 грн», не містить фактичних даних щодо певних подій та людей, зокремавідомостей про те, що вона стосується громадськості с. Мархалівка й с. Іванковичі Гатненського району Київської області, була поширена будь-яким способом саме на їх адресу.
Також, заявляючи указану вимогу, ГО «Мархалівка. Підтримка» не зазначено час та спосіб поширення такої інформації.
Враховуючи, що позивачем не доведено усіх обов`язкових складових правопорушення, наявність яких може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичних осіб, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю, а судове рішення в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
Оскільки, апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині - без змін, судові витрати покладаються на особу, яка звернулася з апеляційною скаргою.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника громадської організації «Мархалівка. Підтримка» - адвоката Невечері Костянтина Петровича залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 14 квітня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська