Справа № 459/4008/25 
Провадження № 2/459/1299/2025

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області в складі: головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Штибель А. Р., представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача (у режимі відеоконференції) ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Львівській області, з участю третьої особи: Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просила зняти арешт з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.03.2010, реєстраційний номер обтяження 9633979, підстава обтяження постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2009 у виконавчому провадженні № 16095579.
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона є співвласницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником цієї квартири був її син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить і вказана квартира. У червні 2025 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та подала необхідні документи для оформлення своїх спадкових прав. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з наявністю арешту на зазначене нерухоме майно. Як вбачається з інформації Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт на квартиру було накладено на підставі постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 24 листопада 2009 року № 16095579. На звернення позивачки до відповідного відділу державної виконавчої служби вона отримала відповідь про неможливість надання детальної інформації, оскільки стягувачем у виконавчому провадженні є держава. На думку позивачки, наявність арешту порушує її право власності на майно та перешкоджає розпоряджатися належним їй майном, а також унеможливлює оформлення спадкових прав після смерті сина. У зв`язку із викладеним, позивачка просить суд позов задовольнити.
Ухвалою від 01.12.2025 у даній справі було відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання.
19.12.2025 представник відповідача Головне управління Державної податкової служби у Львівській області подав до суду відзив на позов, у якому заперечив щодо своєї участі у справі як належного відповідача та просив суд замінити його на належного відповідача. Свою позицію представник відповідача обґрунтував тим, що арешт на нерухоме майно позивача накладено постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження №16095579, тобто органом державної виконавчої служби. При цьому, представник зазначив, що органи податкової служби не здійснюють повноважень щодо накладення арештів у виконавчому провадженні та не є суб`єктами, уповноваженими вирішувати питання їх скасування у таких правовідносинах.
02.02.2026 від третьої особи надійшли письмові пояснення. У поданих поясненнях представник третьої особи зазначив, що згідно інформаційної довідки від 22.01.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровані такі обтяження: арешт нерухомого майна 18.03.2010 за № 60514582, підстава обтяження – постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №16095579, виконавчий лист №1-367, виданий 24.11.2009 щодо стягнення штрафу з ОСОБА_4 , об`єкт обтяження квартира за адресою – АДРЕСА_1 . Також у поясненнях зазначено, що згідно даних АСВП на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 25333874 з виконання виконавчого листа № 1 61 від 03.03.2011 про конфіскацію 1/2 частини всього особистого належного майна засудженого ОСОБА_4 . Разом з тим, надати більш детальну інформацію щодо вказаних виконавчих проваджень неможливо, оскільки їх матеріали знищені після закінчення встановлених строків зберігання відповідно до вимог чинного законодавства. З урахуванням викладеного, представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 про зняття арешту з майна у повному обсязі.
Ухвалою від 02.03.2026 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив такі задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що позов подано до неналежного відповідача.
Представник Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 14 квітня 2026 року о 13:30 год. для ухвалення та проголошення судового рішення.
Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином.
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.11.1983 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками є ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_3 (а. с. 9).
Відповідно до свідоцтва на право власності на квартиру/будинок, виданого 05.04.1999 бюро приватизації Державного підприємства Червоноградського управління житлово-комунального господарства квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а. с. 10).
Як убачається із вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 13.10.2009 ОСОБА_4 було визнано винним за ст. ст. 185 ч.1, 357 ч.1 КК України та призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України - 550 грн. штрафу, за ч.1 ст. 357 КК України - 550 грн. штрафу (а. с. 97).
Відповідно до вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 31.01.2011 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України – у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років з конфіскацією частини всього особисто належного йому майна; за ч. 2 ст. 185 КК України – 1 (один) рік позбавлення волі; за ч. 2 ст. 190 КК України – 1 (один) рік позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією частини всього особисто належного йому майна з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та невідбутого покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 07.09.2010 року, остаточно призначено покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією частини всього особисто належного йому майна з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі (а. с. 98-99).
Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №430718549 від 10.06.2025) на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 , на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 16095579 від 24.11.2009 державним виконавцем ВДВС Червоноградського МУЮ було накладено обтяження (заборона відчуження), яке зареєстровано 18.03.2010 за №9633979 реєстратором – Львівською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а. с. 18).
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 30 травня 2016 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 8).
Згідно з постановою приватного нотаріуса Заєця Володимира Миколайовича Шептицького районного нотаріального округу від 06.06.2025 року № 259/02-31 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її сина ОСОБА_4 , оскільки під час перевірки документів було виявлено наявність арешту на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що входить до складу спадкового майна (а. с. 6).
Як убачається з листа Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26 червня 2025 року № 26.19-56/33470, наданого у відповідь на звернення ОСОБА_3 від 11.06.2025 року, заявнику роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач та боржник. У зв`язку з цим ОСОБА_3 не є стороною відповідного виконавчого провадження, а відтак державний виконавець не має правових підстав для надання їй інформації щодо виконавчих проваджень, у яких стягувачем виступає держава (а. с. 7).
Із дублікату квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 1 від 19.06.2025 вбачається, що ОСОБА_3 здійснила оплату у розмірі 1323,50 грн на рахунок Червоноградського управління юстиції з метою погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 16095579 (а. с. 99 а).
Згідно з листом Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 1/16095579/63223 від 11.12.2025 року, наданим у відповідь на звернення ОСОБА_3 від 10.12.2025 року, повідомлено, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні перебувало виконавче провадження № 16095579 з примусового виконання виконавчого листа № 1-367, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 28.10.2009 року про стягнення штрафу у розмірі 600 грн на користь держави. Також вказано, що 24.11.2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 18.03.2010 постанову про арешт майна боржника, а 14.05.2010 постанову про повернення виконавчого документа у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Крім того, повідомлено, що 07.08.2025 року на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби надійшли кошти у сумі 1323,50 грн, з яких частину спрямовано на покриття витрат виконавчого провадження, 600 грн на погашення штрафу на користь держави, а також кошти на сплату виконавчого збору (а. с. 99 на звороті).
Позивачка просить скасувати арешт (реєстраційний номер обтяження 9633979), накладений на вищевказану квартиру, що належить позивачці на праві власності, оскільки такий арешт позбавляє її можливості успадкувати вказане нерухоме майно.
При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може протиправно позбавити права власності.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
Як встановлено судом, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на квартиру/будинок, виданого 05.04.1999 бюро приватизації Державного підприємства Червоноградського управління житлово-комунального господарства.
Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка №430718549 від 10.06.2025) на вищевказану квартиру державним виконавцем ВДВС Червоноградського МУЮ накладено арешт (реєстраційний номер обтяження №9633979) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 16095579 від 24.11.2009, де боржником виступав син позивачки ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 30 травня 2016 року.
Орган державної виконавчої служби у своєму листі повідомив, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні перебувало виконавче провадження № 16095579 з примусового виконання виконавчого листа № 1-367, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 28.10.2009 про стягнення штрафу у розмірі 600 грн на користь держави. Також зазначено, що 24.11.2009 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 18.03.2010 постанову про арешт майна боржника, а 14.05.2010 постанову про повернення виконавчого документа у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Крім того, повідомлено, що 07.08.2025 на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби надійшли кошти у сумі 1323,50 грн, з яких частину спрямовано на покриття витрат виконавчого провадження, 600 грн на погашення штрафу на користь держави, а також кошти на сплату виконавчого збору.
Отже, враховуючи вищевикладене на даний час відпали будь-які правові підстави для подальшого існування арешту на вищевказане нерухоме майно.
Разом з цим, представник третьої особи, заперечуючи проти задоволення даного позову, покликався на те, що щодо ОСОБА_4 на примусовому виконанні перебувало інше виконавче провадження №25333874 з виконання виконавчого листа № 1-61 від 03.03.2011 року про конфіскацію 1/2 частини всього особисто належного йому майна. На думку представника третьої особи, наявність зазначеного виконавчого провадження виключає можливість скасування арешту з майна боржника, оскільки воно було накладене в межах виконавчих дій та пов`язане з виконанням судового рішення про конфіскацію майна. Проте, надати більш детальну інформацію щодо вказаних виконавчих проваджень неможливо, оскільки їх матеріали знищені після закінчення встановлених строків зберігання відповідно до вимог чинного законодавства.
Такі доводи представника третьої особи суд оцінює критично, оскільки як встановлено із інформаційної довідки № 430718549 від 10.06.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших державних реєстрів арешт (обтяження у вигляді заборони відчуження) на вищевказану квартиру було накладено на підставі постанови державного виконавця від 24.11.2009 в межах виконавчого провадження № 16095579. Вказане обтяження зареєстроване 18.03.2010 за №9633979. Інших обтяжень на вказане нерухоме майно не зареєстровано.
Отже, із вказаної інформаційної довідки вбачається, що станом на червень 2025 року на вищевказане нерухоме майно було накладено арешт лише по виконавчому провадженню №16095579, доказів накладення арешту на дане майно по виконавчому провадженню № 25333874 матеріали справи не містять.
Також із матеріалів справи вбачається, що позивачка здійснила сплату коштів у розмірі 1323,50 грн у рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 16095579, що підтверджується дублікатом квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 1 від 19.06.2025 року.
Судом встановлено, що відомості про перебування виконавчих документів на виконанні у відділі державної виконавчої служби відсутні, а матеріали відповідних виконавчих проваджень знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, що унеможливлює їх подальше дослідження. 
Отже, станом на час розгляду справи відсутні будь-які правові підстави для подальшого існування арешту на спірне нерухоме майно. Накладення арешту на майно та встановлення заборони на його відчуження фактично позбавляє позивачку можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а також унеможливлює оформлення спадкових прав після смерті матері. 
Сам факт відсутності матеріалів виконавчих проваджень у зв`язку із їх знищенням після закінчення строків зберігання не може бути підставою для обмеження права власності позивача та подальшого існування арешту без належного правового підґрунтя.
Збереження протягом тривалого часу нескасованого арешту за відсутності виконавчого провадження є безпідставним та таким, що порушує право позивачки на мирне володіння майном, гарантоване статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями глави 23 розділу І Цивільного кодексу України.
Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 (справа № №2-356/12), зокрема, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15,16 ЦК України) Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним ( справа №161/14034/20 від 03.11.2021, справа №645/6694/15 від 22.12.2021, справа №463/5896/14-ц від 10.04.2019).
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 07.07.2021 у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03.11.2021 у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19), від 26.01.2022 у справі №127/1541/14-ц (провадження №61-2829св21), від 18.01.2023 у справі №127/1547/14-ц (провадження №61-12997св21), від 09.01.2023 у справі №2-3600/09 (провадження №61-12406св21), від 28.08.2024 у справі №947/36027/21 (провадження № 61-12849св23) наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, на даний час відсутні будь-які правові підстави для подальшого існування арешту на спірне нерухоме майно.
Твердження відповідача про те, що Головне управління ДПС у Львівській області не є належним відповідачем, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до роз`яснення, викладеного в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справи 03.06.2016 № 5«Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.
Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19)».
Отже, доводи представника відповідача про те, що дії ГУ ДПС у Львівській області не призвели до порушення прав позивача, тому контролюючий орган не повинен бути відповідачем у даній справі не заслуговують на увагу, оскільки у випадках, коли арешт майна накладається для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної податкової служби України. 
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21).
Відтак, оскільки арешт у виконавчому провадженні № 16095579 накладався державним виконавцем для забезпечення виконання вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 13.10.2009 в частині стягнення із засудженого ОСОБА_4 штрафу на користь держави, а тому, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов пред`явлений до належного відповідача - Головного управління Державної податкової служби у Львівській області.
Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачка в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
Керуючись ст. ст. 2, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Львівській області, з участю третьої особи: Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Червоноградського МУЮ від 24.11.2009 у виконавчому провадженні № 16095579, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.03.2010, реєстраційний номер обтяження 9633979.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 14.04.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 
Відповідач: Головне управління ДПС у Львівській області (ЄДРПОУ 43968090, Львівська обл., м. Львів, вул. Стрийська, 35)
Третя особа: Шептицький відділ державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ 34992085, Львівська область, м. Шептицький, вул. Мазепи, 16) .

Суддя:       М.  В.  Мельникович