РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року 	справа № 580/8813/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
04.08.2025 представник позивача, адвокат Шевченко О.А. в інтересах ОСОБА_1 (згідно ордеру) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить (в редакції від 13.08.2025):
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді заяви про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 15млн грн у зв?язку із загибеллю чоловіка ОСОБА_2 ; 
- зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 15млн грн у зв?язку із загибеллю чоловіка ОСОБА_2 .
В обґрунтування позову зазначено, що Позивачкою засобами поштового зв`язку направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .
Проте, у відповідь на адвокатський запит відповідач повідомив про те, що ОСОБА_1 відмовлено у розгляді заяви про виплату ОГД у зв`язку із загибеллю молодшого сержанта ОСОБА_2 в зв`язку з тим, що нею не подано необхідні документи для призначення і виплати ОГД. Отримавши дану відмову позивачка вважає дії відповідача протиправними з огляду на наступне, що і зумовило необхідність звернутись з відповідним позовом до суду.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).
Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що до ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю чоловіка, мол. сержанта ОСОБА_3 , звернулась ОСОБА_1 , але не надала всі необхідні документи для призначення і виплати одноразової грошової допомоги зазначені в дод. 2 Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану затвердженого Наказом Міністерства оборони України 25 січня 2023 року № 45, а саме:згоду на обробку персональних даних; довідку про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України/ повний витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості»; свідоцтво про зміну імені - у разі зміни прізвища, імені, по батькові. Рішення суду про встановлення факту належності документів особі. Із доланих до заяви документах та документах, які надійшли на запит з ІНФОРМАЦІЯ_5 , загиблий МАМІЙ (СУРЖАН) Владислав ОСОБА_4 має різні прізвища. Оскільки дружиною, ОСОБА_5 не подано повний пакет документів, законодавчих підстав для оформлення, призначення та виплати одноразової грошової допомогине має.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Так, матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтво про шлюб від 12.10.2023 серії НОМЕР_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу, чоловіка, дружини - ОСОБА_7 . 
Згідно сповіщення сім`ї від 06.04.2025 за №51/2024, що надійшло із ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що молодший сержант ОСОБА_6 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок поранень несумісних з життям, в районі південно західніше п.п. Діброва, Сєвєродонцького району, Луганського області при здійсненні заходів із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією російської федерації проти України. Це Сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомогу) і надання пільг у встановленні законодавством порядку.
Згідно довідки про причину смерті від 09.05.2024 №2086м/1205л, причина смерті ОСОБА_6 : вибухова травма внаслідок військових дій.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 09.05.2024 №2086м/1205л у графі 8 «смерть настала» вказано: Україна, Луганська область, Сєвєродонецький район, Діброва, у зоні військових дій, вибухова травма.
Позивачкою засобами поштового зв`язку направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю чоловіка 04.05.2024 ОСОБА_2 .
Відповідач, у відповідь на адвокатський запит листом від 02.04.2025 №1/368 повідомив, що ОСОБА_1 відмовлено у розгляді заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що нею не подано необхідні документи для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а саме: згода на обробку персональних даних; довідка про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України/ повний витяг і інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості»; свідоцтво про зміну імені - у разі зміни прізвища, імені, по батькові. Рішення суду про встановлення факту належності документів особі. В доданих до заяви документах та документах, які надійшли на запит з ІНФОРМАЦІЯ_5 , загиблий ОСОБА_8 має різні прізвища.
У позовній заяві стверджується: чоловіком після реєстрації шлюбу змінено прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_7 , проте останній не мав змоги змінити всі документи на прізвище ОСОБА_7 , оскільки проходив військову службу.
Вважаючи протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді заяви про виплату одноразової грошової допомоги, позивач звернуламя до суду за захистом свого майнового права.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно абзацу 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється, зокрема на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Частиною 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають наступні члени сім`ї загиблого військовослужбовця:
- діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після й смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за життя було позбавлено батьківських прав;
- вдова (вдівець);
- батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
- внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті їх батьки загинули (померли);
- жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
- утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до пункту 2 Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, що прийнята на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 за №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн гривень.
Згідно ч. 3 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого: розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15 мільйонів гривень.
Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами
Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 (далі- Постанова № 168) особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога розмірі 15 млн. гривень.
Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.
З метою реалізації вказаного права на виплату одноразової грошової допомоги позивач звернулась із відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) 
За результатами розгляду заяви позивача, відповідач відмовив у призначенні та виплаті такої одноразового грошової допомоги.
При цьому, причиною відмови у призначенні одноразової грошової допомоги відповідачем вказано, що «не подано необхідні документи для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а саме: згода на обробку персональних даних; довідка про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України/ повний витяг і інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості»; свідоцтво про зміну імені - у разі зміни прізвища, імені, по батькові. Рішення суду про встановлення факту належності документів особі. В доданих до заяви документах та документах, які надійшли на запит з ІНФОРМАЦІЯ_5 , загиблий МАМІЙ (СУРЖАН) Владислав ОСОБА_4 має різні прізвища».
Однак, така відмова відповідача у призначенні гарантованої державою виплати, на думку суду, суперечить нормам чинного законодавства та фактичним обставинам.
Так, судом встановлено, що згідно сповіщення сім`ї від 06.04.2025 за №51/2024, що надійшло із ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначено, що молодший сержант ОСОБА_6 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок поранень несумісних з життям, в районі південно західніше п.п. Діброва, Сєвєродонцького району, Луганського області при здійсненні заходів із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією російської федерації проти України. Це Сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомогу) і надання пільг у встановленні законодавством порядку.
Згідно довідки про причину смерті від 09.05.2024 №2086м/1205л, причина смерті ОСОБА_6 : вибухова травма внаслідок військових дій.
У Постанові від 17.07.2024р. у справі № 600/548/23-а Верховний Суд дійшов таких висновків, що за своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).
Верховний Суд дійшов висновку, що в контексті встановлених обставин у цій справі, позивачка має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі сина, військовослужбовця під час дії воєнного стану відповідно до пункту 2 Постанови № 168 у розмірі 15000000,00 грн з підстав того, що його смерть пов`язана із захистом Батьківщини.
Обставини справи № 600/548/23-а є аналогічними тим, що стали підставою для звернення позивача до суду із даними вимогами.
Згідно свідоцтво про шлюб від 12.10.2023 серії НОМЕР_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу, чоловіка, дружини - ОСОБА_7 . 
Частиною 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України, встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Водночас, для того щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: 1) факт проживання з загиблим; 2) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.
Такий самий підхід викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 456/1258/17.
Отже, твердження відповідача про те, що загиблий ОСОБА_8 має різні прізвища, а тому його дружина ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому п. 2 Постанови № 168 є помилковим та суперечить нормам чинного законодавства.
Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Також слід зазначити, що за приписамист.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»
Таким чином, суд зауважує, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, при розгляді питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивачці повинна досліджувати питання щодо виплати грошової допомоги з приводу захворювання чоловіка позивача, що пов`язано з виконання ним обов`язків військової служби, та, належить до виключних повноважень вищевказаної Комісії.
У зв`язку з зазначеним, належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах, суд вважає саме зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву про призначення і виплату позивачеві одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.
Відповідно до статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст.2, 90, 242-246, 255, 258, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді заяви про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 15млн грн у зв?язку із загибеллю чоловіка ОСОБА_2 . 
Зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 15млн грн у зв?язку із загибеллю чоловіка ОСОБА_2 .
Судові витрати не розподіляються.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».
Копію рішення направити сторонам справи.

Рішення складене та підписане 19.02.2026.

Суддя 	Валентина ОРЛЕНКО