Єдиний унікальний № 371/777/24
Номер провадження № 2/371/53/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2026 р.         м. Миронівка
Миронівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді     Кириленко М.О.
за участі секретаря     Петренко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миронівка Київської області справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Миронівської міської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Представника позивача ОСОБА_2 адвокат Рудик Юрій Володимирович, звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, який в подальшому було змінено підставу позову про визнання права власності за набувальною давністю. Просив визнати за  ОСОБА_2 право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 за набувальною давністю. 
В обґрунтування позову зазначив, 25 жовтня 1976 року в м. Миронівка Київської області було укладено договір між членами правління колгоспу імені Бузницького та ОСОБА_3 , відповідно до якого йому було передано будинок під номером АДРЕСА_1 для використання, а вартість будинку оплачується протягом п`яти років по рівній частині. 18 червня 1986 року ОСОБА_3 видано довідку №196, відповідно до якої останній заборгованості не має так як сплатив за будинок. 24 лютого 1995 року ОСОБА_3 передано у власне користування будинок  АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який на час смерті володів житловим будинком під номером АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 звернувся до Миронівської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про отримання свідоцтва про спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, проте у видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки він не надав документ, що посвідчує право власності на нерухоме спадкове майно за померлим батьком. Позивач вважає, що він добросовісно заволодів разом з померлим батьком ОСОБА_3 нерухомим майном, і продовжує відкрито, безперервно володіти будинком під номером АДРЕСА_1 як власник, починаючи з 25 жовтня 1976 року, тобто більше десяти років. Просив суд визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
Ухвалою суду від 10 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою суду 19 вересня 2024 року витребувано у Миронівській державній нотаріальній конторі, копію матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 . Підготовче засідання відкладено.
Ухвалою суду 04 лютого 2025 року витребувано з Київського обласного Державного нотаріального архіву (08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Северинівська, 34) копію спадкової справи, зареєстрованої в реєстрі за №307, посвідченого державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори (реєстрова книга №12, реєстровий №1553). Підготовче засідання відкладено.
Ухвалою суду 25 березня 2025 року витребувано з Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію актового запису про шлюб ОСОБА_5 , рік народження 1907, укладеного 18 лютого 1974 року з ОСОБА_6 . Підготовче засідання відкладено.
Ухвалою суду 06 травня 2025 року витребувано з Богуславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію актового запису про шлюб ОСОБА_5 , рік народження 1907, укладеного 18 лютого 1974 року з ОСОБА_6 . Підготовче засідання відкладено.
Ухвалою суду 02 липня 2025 року витребувано у КП Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації (09100, Київська область, м. Біла Церква, Торгова площа, 5) копію наявних документів на підтвердження реєстрації будинку АДРЕСА_1 зареєстрованого в реєстрі №307, посвідченого державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори (реєстрова книга №12, реєстровий №1553) за ОСОБА_4 . Підготовче засідання відкладено.
Ухвалою суду 10 вересня 2025 року витребувано у Київського обласного Державного нотаріального архіву (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Северинівська, 34) копію спадкової справи, зареєстрованої в реєстрі за №307, посвідченого державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори (реєстрова книга №12, реєстровий №1553) після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підготовче засідання відкладено.
Ухвалою суду 29 жовтня 2025 року витребувано у Київського обласного Державного нотаріального архіву (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Северинівська, 34) інформацію про наявність спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис №10) та на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_2 . За наявності, направити копію спадкової справи. Витребувано у Богуславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул. Миколаївська, буд. 28, м. Богуслав, Обухівський район, Київська область, 09700) копію актового запису про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис №10) та на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Підготовче засідання відкладено.
Ухвалою суду 08 січня 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Рудик Ю.В. у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав:
Стаття 41 Конституції України гарантує кожному громадянину України непорушність права приватної власності, і ніхто не може бути протиправно позбавлений його права власності.
Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Росава Миронівського району Київської області помер ОСОБА_3 у віці 62 років, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №18 (а.с. 10).
ОСОБА_2 звернувся до Миронівської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про отримання свідоцтва про спадщину за законом на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 , проте у видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки він не надав документи, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно. Оскільки, згідно інформації, наданої КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Миронівською державною нотаріальною конторою 28 лютого 1974 року, реєстровий номер 307, через що Миронівська державна нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину на зазначене нерухоме майно після смерті ОСОБА_3 (а.с. 11). 
Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується записом акта про укладення шлюбу №3 (а.с. 156).
Житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.02.1974 (а.с. 176).
Як вбачається з копії виписки погосподарської книги за 1980-1984 року, є запис про те, що за особовим рахунком 190, 197 головою домогосподарства зазначено ОСОБА_4 . Інших членів домогосподарства погосподарська книга не містить. На сторінці 193 міститься відмітка про членів сім`ї, які зовсім вибули з господарства (померла ІНФОРМАЦІЯ_7 а/з №10).
ОСОБА_4 померла у віці 77 років у с. Росава Миронівського району, Київської області, що підтверджується записом акта про смерть №10 від 29 лютого 1984 року (а.с. 213).
Матеріалами справи встановлено, що 25 жовтня 1976 року, комісія в складі члена правління колгоспу ім. Бузницького тов. ОСОБА_9 , головного бухгалтера колгоспу ОСОБА_10 , коменданта колгоспу ОСОБА_11 склали акта про те, що цього числа було куплено по АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_4 : 1. Хата деревяна 6х9м, 2. Сарай деревяний 7х4.5м, 3. Погреб-льох земляний. Комісія встановила, що вище перелічені приміщення придатні для використання, за що правління колгоспу виплатило гр. ОСОБА_4 гроші в сумі три тисячі вісімсот крб 3800,00. Всі перелічені приміщення з цього числа належать колгоспу. Про що комісією було підписано акт (а.с. 13). 
25 жовтня 1976 року було укладено договір, від колгоспу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та член колгоспу ОСОБА_3 про те, що колгосп продає житловий будинок інвентарний АДРЕСА_1 , а член колгоспу ОСОБА_3 купує цей будинок за фактичну його вартість в сумі три тисячі вісімсот крб 3800, 00. Будинок колгоспом передається для використання члену колгоспу після підписання договору, а вартість будинку оплачується протягом 5 років по рівній частині. До закінчення повної оплати членом колгоспу вартості будинку член колгоспу ОСОБА_3 сплачує квартирну плату встановлену єдиними розцінками на житлову площу, зберігає в хорошому стані будинок і всі належні до нього споруди. Договором встановлено, що повне право власності на будинок передається ОСОБА_3 після останнього внеску сплати вартості будинку (а.с. 14).
Правлінням Миронівського колгоспу ім. Бузницького видано ОСОБА_3 довідку №196 від 18.06.1986 року про те, що він заборгованості не має, так як він виплатив за хату (а.с. 17). 
Балансова вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 3800 крб. (три тисячі вісімсот крб.), що підтверджується довідкою №297 від 24.10.1995 (а.с. 18).
ОСОБА_3 виплатив в касу господарства вартість житлового будинку в сумі 3800 крб (три тисячі вісімсот крб.), та йому було передано у власне користування будинок під номером АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №296 від 24.10.1995 та випискою з протоколу №1 загальних зборів представників трудових колективів АП імені Бузницького від 24 лютого 1995 року (а.с. 15, 16).
23 лютого 2024 року на замовлення ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт (а.с. 21-26).
Оціночна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 становить 100 000, 00 гривень, що підтверджується висновком (а.с. 25).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №373567233 від 10.04.2024 вбачається, що право власності по АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 20).
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, позивач посилається на статтю 344 ЦК України (набувальна давність).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок про те, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Подібний висновок щодо застосування положень статті 344 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347св22).
Також, до даного висновку прийшов Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.06.2023 по справі справа № 946/3769/20 провадження № 61-12651св22.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Також, п. 9 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що після підписання договору (25 жовтня 1976 року) ОСОБА_3 було передано будинок під номером АДРЕСА_1 , за який ним було сплачено повну вартість, а саме 3800 крб, з того часу ОСОБА_3 постійно, безперервно та відкрито користувався житловим будинком. ОСОБА_3 помер, та за життя правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок у передбаченому чинним законодавством не оформляв. Позивач після смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто більше десяти років, продовжив відкрито володіти вищевказаним житловими будинком, користуватися та здійснювати за ним догляд як власник. 
Копія технічного паспорту, який виготовлено 23 лютого 2024 року на замовлення ОСОБА_2 свідчить про те, що його володіння є добросовісним, особа не приховувала факт знаходження майна у його володінні.
За наведених обставин, передбачених законом підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , судом не встановлено, тому суд приходить до переконання, що наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на майно в порядку ст. 344 ЦК України за набувальною давністю, в зв`язку з чим вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 334 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 за набувальної давності.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        М.О. Кириленко