ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 Справа № 917/1168/25 

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом 
Полтавської міської ради в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру, 36000, Україна, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд., 36, код ЄДРПОУ 25165593
до Приватного акціонерного товариства «Полтавський домобудівельний комбінат», 36034, Україна, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Ливарна, буд., 8, код ЄДРПОУ 01270581
про стягнення суми основного боргу,

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Полтавська міська рада звернулася з позовом в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру (36000, Україна, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд., 36, код ЄДРПОУ 25165593) до Приватного акціонерного товариства “Полтавський домобудівельний комбінат” (36034, Україна, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Ливарна, буд., 8, код ЄДРПОУ 01270581) про стягнення заборгованості за договором оренди землі від 04.09.2020 у розмірі 65 562,83 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на підставі Договору оренди землі від 04.09.2020 (далі – Договір від 04.09.2020) орендодавець – Полтавська міська рада надала, а орендар – Приватне акціонерне товариство “Полтавський домобудівельний комбінат” прийняло в оренду земельну ділянку для експлуатації та обслуговування залізничної колії, яка знаходиться за адресою: Україна, Полтавська область, м. Полтава, вул. Ливарна, 8, проте порушуючи умови договору відповідач не здійснював сплату орендної плати в повному обсязі.
Відповідач у відзиві на позов (вх. № 10070 від 31.07.2025) заперечує проти позову, посилаючись на те, що позивачем позовні вимоги заявлено у завищеному розмірі та заявляє про сплив строку позовної давності.
Зазначає, що на виконання вказаного Договору в межах наявних коштів здійснював оплату орендної плати з юридичних осіб, зокрема, здійснена сплата орендної плати з юридичних осіб згідно наступних платіжних доручень: від 29.10.2020 № 1055 у розмірі 59654,44 грн, від 30.11.2020 № 1172 у розмірі 59654,44 грн, від 22.03.2021 № 1286 у розмірі 59654,44 грн, від 13.07.2021 № 1478 у розмірі 59654,44 грн, від 22.10.2021 № 1652 у розмірі 59654,44 грн, від 22.10.2021 № 1649 у розмірі 59654,44 грн, від 21.04.2023 № 1870 у розмірі 20000,00 грн
Відповідач зазначає, що крім цього, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 у справі №440/13881/21, що набрало законної сили 23 серпня 2022 року, задоволено позов ГУ ДПС у Полтавській області, стягнуто кошти з рахунків Приватного акціонерного товариства "Полтавський домобудівельний комбінат" за податковим боргом у розмірі 660633,83 грн. Іншим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 по справі № 440/3737/23, що набрало законної сили 21.11.2023, задоволено позов Головного управління ДПС у Полтавській області до Приватного акціонерного товариства "Полтавський домобудівельний комбінат" про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу в розмірі 1 597 594, 92 грн за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.
Як стверджує відповідач, Полтавська міська рада в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру при поданні позовної заяви та обрахунку наявної заборгованості не враховано дані обставини, відповідно позовні вимоги заявлено позивачем у завищеному розмірі.
Також, відповідач вказав, що вважає, що щодо частини заявлених позовних вимог Полтавської міської ради в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру сплинув строк позовної давності, що має наслідком відмову у задоволенні позову у відповідній частині.
При цьому, відповідач вказує, що після початку військової агресії Російської Федерації проти України повністю припинило здійснювати господарську та комерційну діяльність, тому просить суд у разі прийняття судом рішення про повне або часткове задоволення позовної заяви, розстрочити виконання такого рішення строком на один рік рівними щомісячними платежами.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.06.2025 відкрито провадження у справі № 917/1168/25, постановлено, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
05.08.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 10296), в якій він заперечує проти доводів відповідача, посилаючись на таке:
- відповідач у своєму відзиві посилається на договір оренди від 04.09.2020 та зазначає площу земельної ділянки 62667кв.м кадастровий номер 5310136400:13:002:0101, хоча у даній справі розглядаються позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки площею 1060 кв.м,з кадастровим номером 5310136400:13:002:0102.
- обов`язком орендаря ПрАТ “Полтавський домобудівельний комбінат” відповідно до пункту 5.3 було вносити орендну плату у грошовій формі щомісяця у визначеному розмірі, а не здійснювати в межах наявних коштів, як аргументує відповідач у своєму відзиві.
- відповідач посилається на платіжні доручення, при цьому, зокрема, зазначаючи в тексті відзиву платіжне доручення від 22.10.2021 №1649 на суму 59654,44 грн та не надаючи дане платіжне доручення у якості додатків до відзиву.
- за платіжними дорученнями № 1870 від 21.04.2023, №1652 від 22.10.2021, № 1478 від 13.07.2021, № 1286 від 22.03.2021, № 1172 від 30.11.2020, № 1055 від 29.10.2020 орендна плата відповідачем вносилась за користування іншою земельною ділянкою площею 62667 кв.м, з кадастровим номером 5310136400:13:002:0101.
- стягнутий податковий борг у сумі 1 035 882,29 грн на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 у справі №440/3737/23 стосується іншої земельної ділянки площею з кадастровим номером 5310136400:13:002:0101.
- позивач вважає, що позовна давність не пропущена з огляду на її продовження на строк дії карантину та зупинення на строк дії воєнного стану.
28.08.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 11126), в яких зазначає, що у справі № 917/1166/25 відповідачем ПрАТ “Полтавський домобудівельний комбінат” теж надано відзив та у якості додатків до відзиву додано ідентичні платіжні доручення, що і у даній справі на підтвердження часткової сплати заборгованості за договором оренди, що повністю підтверджує факти, викладені позивачем у відповіді на відзив у справі № 917/1168/25.
Інші заяви чи клопотання від учасників справи до суду не надходили.
Ураховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/1168/25.
Під час розгляду справи по суті суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглянув матеріали справи та

УСТАНОВИВ:

04.09.2020 Полтавська міська рада та Приватне акціонерне товариство “Полтавський домобудівельний комбінат” уклали Договір оренди землі (далі – Договір від 04.09.2020). 
На підставі зазначеного Договору орендодавець – Полтавська міська рада надала, а орендар – Приватне акціонерне товариство “Полтавський домобудівельний комбінат” прийняло в оренду земельну ділянку для експлуатації та обслуговування залізничної колії, яка знаходиться за адресою: Україна, Полтавська область, м. Полтава, вул. Ливарна, 8.
Договір зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів договорів оренди землі вчинено запис № 334-П від 02.10.2020.
Відповідно до пункту 2.1 Договору від 04.09.2020 в оренду передавалась земельна ділянка площею 1060 кв. м, згідно з планом (схемою) земельної ділянки, що є додатком до Договору. Кадастровий номер 5310136400:13:002:0102.
У пункті 5.1 Договору сторони визначили, що орендна плата за користування земельною ділянкою згідно з умовами даного договору – розрахована відповідно до частки земельної ділянки 1060 кв. м і становить 389 624,20 грн на рік. Нарахування орендної плати за землю починається з 05 вересня 2020 року.
Згідно з пунктом 5.3 Договору орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі щомісяця у розмірі 1/12 частини річної суми орендної плати, визначеної у пункті 5.1 цього Договору, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного періоду (який дорівнює календарному місяцю) шляхом перерахування грошових коштів до місцевого бюджету м. Полтави.
Свої зобов`язання за Договором оренди землі від 04.09.2020 Полтавська міська рада виконала та передала земельну ділянку 5310136400:13:002:0102 в оренду Приватному акціонерному товариству “Полтавський домобудівельний комбінат”, що не заперечується відповідачем. 
Проте, порушуючи умови Договору оренди землі від 04.09.2020 Приватне акціонерне товариство “Полтавський домобудівельний комбінат” не здійснювало оплату орендної плати.
Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку станом на 25.05.2025 заборгованість з орендної плати ПрАТ “Полтавський домобудівельний комбінат” становить 65 562,83 грн.
Зазначені обставини стали підставою для звернення Полтавської міської ради в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру до суду з цим позовом.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам господарський суд зазначає наступне.
Правові підстав користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Принцип платного використання землі передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України “Про оренду землі”.
Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої статті 21 Закону України “Про оренду землі” визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 13, частинами 1, 2 статті 21, саттею 22 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Орендна плата справляється у грошовій формі.
Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань порушує право позивача визначене статтями 13, 12 Закону України “Про оренду землі”, а саме на своєчасне отримання орендної плати у встановленому розмірі.
Згідно зі статтею 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Абзацом 1 пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Податковим кодексом України, зокрема, встановлено, що плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п. п. 14.1.147 пункту 14.1 статті 14), а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 пункту 14.1 статті 14).
Відповідно до частини 1, 4 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).
За таких обставин відповідач є боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання щодо сплати орендної плати за землю.
Отже, загальна сума орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача складає 65 562,83 грн, що є предметом спору.
Відповідач доказів сплати заборгованості зі сплати орендної плати у повному обсязі, або доказів правомірності своїх дій чи бездіяльності щодо такої несплати суду не надав.
Щодо посилання відповідача на те, що при поданні позовної заяви та обрахунку наявної заборгованості позовні вимоги заявлено позивачем у завищеному розмірі, оскільки позивачем не враховано, що відповідачем здійснена сплата орендної плати з юридичних осіб відповідно до платіжних доручень (перелік наведено вище), суд зазначає що наданими платіжними дорученнями не підтверджується факт сплати відповідачем саме спірної у межах цієї справи заборгованості, оскільки в призначенні платежу зазначено: "Орендна плата за відповідний період". Посилання на сплату за договором оренди землі від 04.09.2020 у платіжних дорученнях відсутнє.
Інші заперечення відповідача, також не спростовують факт наявності у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди землі від 04.09.2020 у розмірі 65 562,83 грн.
Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності слід зазначити наступне.
Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Разом з цим, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Відповідач зазначає, що щодо частини заявлених позовних вимог сплинув строк позовної давності.
Суд відхиляє доводи відповідача, оскільки згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 від 11.03.2020 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” із змінами і доповненнями, якою встановлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.
Водночас відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
З огляду на викладене, враховуючи строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину та воєнного стану в Україні, суд дійшов до висновку, що строк звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості позивач не пропустив. 
Отже вимоги позивача суд визнає правомірними та обґрунтованими.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Також позивач просить суд стягнути з відповідача 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.
Щодо витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає наступне.
Згідно зі статтєю 59 Конституції України, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Частиною 4 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положеннями абзацу 1 частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
В позовній заяві позивач надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: 20 000,00 грн за послуги правової допомоги адвоката.
Відповідач у відзиві на позов вважає таку вимогу необґрунтованою, неспівмірною та такою, що підлягає відхиленню.
На підтвердження здійснених судових витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії договору про надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва № 2 від 20.01.2025, рахунок № 26/05-1 від 26.05.2025, розрахунок суми гонорару за договором про надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва № 2 від 20.01.2025, Акт від 26.05.2025 про надані послуги до договору про надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва № 2 від 20.01.2025, Ордер на надання правничої допомоги № 1090006 від 06.06.2025.
Водночас суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд також звертає увагу на сталу і послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена.
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19.
Стосовно змісту детального опису робіт Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Отже для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 922/2666/21.
Здійснивши аналіз розрахунку гонорару за договором про надання юридичних послуг (а. с. 30), суд зазначає наступне.
Включення до складу наданих адвокатом послуг попереднє опрацювання матеріалів наданих замовником, підготовка правової позиції у справі у суді першої інстанції (4 000,00 грн), обговорення позовної заяви з замовником, внесення виправлень, доповнень за бажання замовника, усні консультації, роз`яснення, узгодження позиції у справі (2 000,00 грн); підготовка, копіювання (сканування) додатків та направлення позовної заяви відповідачу та до суду (2 000,00 грн), не можуть бути виділені в окремий вид послуг, позаяк є обов`язковою передумовою для складення та написання заяв по суті спору та здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі, а відтак поглинається послугою “підготовка позовної заяви та направлення до суду”.
Отже, господарський суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 20 000,00 грн, адже цей розмір має бути документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.
Відтак, беручи до уваги те, що суду необхідно надати оцінку розміру витрат сторони на правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і категорії складності справи, враховуючи предмет спору та заявлені позовні вимоги у співвідношенні до заявлених витрат на правову допомогу, приймаючи до уваги надані позивачеві послуги та зважаючи на обсяг і зміст наданих позивачем під час судового розгляду справи № 917/1168/25 процесуальних документів, суд дійшов висновку, що зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до розміру 12 000,00 грн від попередньо заявленої суми, яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.
Враховуючи викладене, дослідивши надані представником відповідача докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, та висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн.
Керуючись статтями 232 - 233, 237 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Полтавський домобудівельний комбінат" (вул. Ливарна, 8, м. Полтава, 36034, код ЄДРПОУ 01270581) на користь Полтавської міської ради (36000, Україна, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Соборності, будинок, 36, код ЄДРПОУ 24388285) заборгованість за договором оренди землі від 04.09.2020 в сумі 65 562,83 грн, 3 028,00 грн витрат зі сплати судового збору, 12 000,00 грн витрат на правову допомогу.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д. М. Сірош