ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 р. 	Справа № 520/28408/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 23.12.25 по справі № 520/28408/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального Управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у місті Полтаві (далі по тексту – ТУ ДБР у м. Полтаві, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального Управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у місті Полтаві, (код ЄДРПОУ: 42334163, 36011, м. Полтава, вул. Гоголя 25), яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень, передбаченої частинами 2 та 6 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- стягнути з Територіального Управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у місті Полтаві, (код ЄДРПОУ: 42334163, 36011, м. Полтава, вул. Гоголя 25) на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень, передбачену частинами 2 та 6 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні ОСОБА_1 зі служби у ТУ ДБР у м. Полтаві за угодою сторін з достроковим припиненням (розірванням) контракту від 01.03.2021 № 15, відповідачем протиправно не було виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ), що призвело до порушення його прав на отримання усіх належних сум при звільненні.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 по справі №520/28408/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (вул. Гоголя, буд. 25, м. Полтава, Полтавський р-н, Полтавська обл.,36000, код ЄДРПОУ 42334163) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року по справі № 520/28408/25 скасувати повністю та ухвалити постанову, якою позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.08.2020 по справі № 359/5905/18 та від 19.03.2025 по справі № 454/3192/23, зазначив, що звільнення працівника за угодою сторін є формою взаємного волевиявлення сторін трудових (службових) правовідносин, що свідчить про добровільність припинення служби, а тому, за своєю суттю таке звільнення є еквівалентним звільненню за власним бажанням, оскільки ініціатива припинення служби виходила від самого працівника, а орган роботодавець лише погодився на неї. Враховуючи те, що частина 2 статті 9 Закону № 2262-ХІІ передбачає виплату одноразової грошової допомоги при звільненні «за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини» і не містить жодних застережень щодо форми волевиявлення сторін, підстава «за угодою сторін» підпадає під правову конструкцію «власного бажання», а тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби відповідно до статті 9 Закону № 2262-ХІІ.
З огляду на викладене, вважав помилковими висновки суду першої інстанції, покладені в основу відмови у задоволенні позову, про те, що звільнення за угодою сторін з достроковим припиненням (розірванням) контракту не є підставою для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до положень статті 9 Закону № 2262-ХІІ.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 у справі № 520/28408/25 – без змін.
В обґрунтування відзиву стверджував про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби відповідно до статті 9 Закону № 2262-ХІІ, оскільки ОСОБА_1 був звільнений зі служби «за угодою сторін» у зв`язку із достроковим припиненням (розірванням) контракту, що не передбачено приписами статті 9 Закону № 2262-ХІІ та не ототожнюється законодавством ані зі звільненням за власним бажанням, ані зі звільненням у зв`язку із закінченням строку контракту, ані з іншими підставами, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 21.01.2025 по справі № 400/11565/23, від 13.02.2025 по справі №400/11424/23 та від 20.02.2025 по справі № 400/11695/23, переконував, що звільнення особи рядового і начальницького складу ДБР за угодою сторін не породжує права на отримання одноразової грошової допомоги ані у розмірі 50 %, ані у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 14 серпня 1997 року по 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.
05 травня 2016 року ОСОБА_1 було надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення серії НОМЕР_2 .
20 листопада 2018 року наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 304о/с від 20.11.2018 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) статті 77 Закону України «Про Національну поліції України».
В період з 27 листопада 2018 по 01 березня 2021 позивач працював на посаді слідчого Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві.
01 березня 2021 позивач був звільнений із займаної посади за угодою сторін відповідно до частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу».
02 березня 2021 позивач прийнятий на службу до Державного бюро розслідувань де проходив службу у ТУ ДБР у м. Полтаві.
29 вересня 2025 наказом ТУ ДБР у м. Полтаві № 183-о/дск від 24.09.2025, ОСОБА_1 був звільнений зі служби у Державному бюро розслідувань за угодою сторін у зв`язку з достроковим припиненням (розірванням) контракту від 01.03.2021 № 15
При звільненні ОСОБА_1 не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, яка передбачена Законом № 2262-ХІІ.
Вважаючи зазначену бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з позовом про визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки положення статті 9 Закону № 2262-ХІІ не передбачають такої підстави звільнення, як звільнення за угодою сторін з достроковим припиненням (розірванням) контракту, а відтак у позивача не виникло право на виплату спірної одноразової грошової допомоги.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби відповідно до статті 9 Закону № 2262-ХІІ.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначає Закон України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року №794-VIII (далі - Закон № 794-VIII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 794-VIII Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону № 794-VIII до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.
Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (частина друга статті 14 Закону № 794-VIII).
Положеннями частини п`ятої статті 14 Закону № 794-VIII визначено, що трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини другої статті 19 Закону № 794-VIII особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.
Згідно з частинами першої, другою статті 20 Закону № 794-VIII умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці державних службовців Державного бюро розслідувань повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням специфіки, інтенсивності та особливого характеру роботи, забезпечувати добір до Державного бюро розслідувань висококваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності, компенсувати фізичні та інтелектуальні затрати працівників.
На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
При цьому, частиною шостою статті 14 Закону № 794-VIII визначено, що порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року № 743 затверджено «Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань» (далі - Положення № 743).
Так, пунктом 107 Положення № 743 передбачений виключний перелік підстав, у зв`язку з якими контракт припиняється (розривається), а особи рядового та начальницького складу звільняються із служби, а саме:
1) у зв`язку із закінченням строку дії контракту;
2) за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на службі, про що особи рядового та начальницького складу попереджаються за два місяці;
3) за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько експертної) комісії про непридатність або обмежену придатність до служби;
4) у зв`язку із скороченням штату – у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів, про що особи рядового та начальницького складу попереджаються за два місяці;
5) за сімейними обставинами або з інших поважних причин, відповідно до заяви та документів особи, яка звільняється;
6) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового та начальницького складу;
7) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом відповідного органу системи ДБР;
8) за службовою невідповідністю;
9) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду;
10) за угодою сторін;
11) у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;
12) у зв`язку з набуттям громадянства іноземної держави;
13) у разі наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб;
14) у зв`язку з виконанням (реалізацією) дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що за змістом Положення № 743 припинення контракту та звільнення осіб рядового і начальницького складу ДБР відбувається лише у разі закінчення строку його дії або дострокового припинення розірвання контракту у виключних випадках, серед яких відсутні такі підстави для звільнення, як «за власним бажанням», «через сімейні обставини» або «інші поважні причини».
Частиною третьою статті 19 Закону № 794-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Закон № 2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Частинами першою, другою статті 9 Закону № 2262-XII установлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31) Закону України «Про розвідку» (частина третя статті 9 Закону № 2262-XII).
За приписами частини 6 статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
З аналізу вищенаведених приписів вбачається, що норма статті 9 Закону № 2262-XII визначає правила надання одноразової грошової допомоги особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, а також іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом (далі - зазначені особи). Згідно з цими правилами, зазначені особи, якщо вони звільнені зі служби за станом здоров`я, а також працівники міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах - отримують одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зазначені особи, якщо вони звільнені зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років - отримують одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі звільнення зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, за умови наявності вислуги 10 років і більше - отримують одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Якщо вони звільнені зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а також військовослужбовці, звільнені з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31) Закону України «Про розвідку» - одноразову грошову допомогу не отримують.
Отже, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби є одноразовою виплатою, яка надається особам, звільненим зі служби, за наявності у них права на пенсію відповідно до цього Закону. Право на отримання такої допомоги залежить від категорії особи, тривалості служби, вислуги та підстав звільнення. При цьому окреслений цією нормою перелік підстав звільнення, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги, є вичерпним і закон інших підстав звільнення для її виплати не передбачає.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звільнено зі служби у Державному бюро розслідувань з посади старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтаві, яку він обіймав з 02 березня 2021 року по 29 вересня 2025 року.
Відповідно до частини третьої статті 19 Закону №794-VIII пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДБР здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом № 2262-XII.
Отже, на позивача як особу начальницького складу ДБР поширюються соціальні гарантії, передбачені Законом № 2262-XII.
Учасниками справи не заперечується, що звільнення позивача зі служби у ДБР відбулося на підставі наказу ТУ ДБР у м. Полтаві від 24.09.2025 №183-о/дск за угодою сторін із достроковим припиненням (розірванням) контракту від 01.03.2021 № 15.
Разом із тим норма статті 9 Закону № 2262-XII такої підстави звільнення як звільнення за угодою сторін, з достроковим припиненням (розірванням) контракту, серед переліку підстав, за яких виникає право на виплату спірної одноразової грошової допомоги, не передбачає.
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не має права на отримання спірної одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з ДБР.
Доводи представника позивача про те, що звільнення за угодою сторін є тотожним звільненню за власним бажанням, яке згідно зі статтею 9 Закону № 2262-XII входить до переліку підстав, які надають право на отримання спірної допомоги, є необґрунтованими, оскільки зазначені підстави припинення трудових відносин мають різну юридичну природу, і законодавець чітко розмежовує їх в окремих нормах, що підтверджується, зокрема, Положенням № 743.
Посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.03.2025 у справі № 454/3192/23, як на підтвердження вищенаведених доводів, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана практика суду касаційної інстанції не є релевантною до спірних правовідносин.
Так, в межах розгляду справи № 454/3192/23 Верховним Судом надавалась оцінка спірним правовідносинам щодо поновлення на роботі та стягнення компенсації за невикористані відпустки, за затримку видачі трудової книжки та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Водночас, в межах справи, що розглядається, спірним є питання наявності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з ДБР.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 21.01.2025 по справі № 400/11565/23, від 13.02.2025 по справі № 400/11424/23 та від 20.02.2025 по справі № 400/11695/23, звільнення особи рядового і начальницького складу ДБР за угодою сторін не породжує права на отримання одноразової грошової допомоги ані у розмірі 50 %, ані у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
З огляду на приписи частини 5 статті 242 КАС України, колегія суддів не вбачає підстав для незастосування вказаної позиції до спірних правовідносин.
Враховуючи вищевикладене, оскільки підстава звільнення за угодою сторін з достроковим припиненням (розірванням) контракту, не надає позивачу права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з ДБР в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, слід дійти висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності ТУ ДБР у м. Полтаві, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень, передбаченої частинами 2 та 6 статті 9 Закону № 2262-ХІІ, що зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 по справі № 520/28408/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   О.А. Спаскін