ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року	справа № 380/23785/24 м.Львів	
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/23785/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 16.12.2023 по 12.01.2024. 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 16.12.2023 по 12.01.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час виконання бойових завдань, старший солдат ОСОБА_1 12.12.2023 отримав: мінно-вибухову травму, відкриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійну травму голови. В довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2023 № 915 зазначено: «за обставин: при захисті Батьківщини. 12.12.2023 року внаслідок мінометного обстрілу в районі населеного пункту Роботине Запорізької області військовослужбовець отримав поранення. На момент поранення перебував в засобах індивідуального захисту військовослужбовця, не знаходився в стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння. Не пов`язано з вчиненням особою злочину, адміністративного правопорушення. Не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.» У зв`язку з отриманням бойового поранення ОСОБА_1 проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні. У період з 16.12.2023 по 12.01.2024 за стаціонарне лікування не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди у повному обсязі відповідно до постанови КМУ від 25.02.022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Відтак, у зв`язку з отриманням бойового поранення пов`язаного із захистом Батьківщини, Позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, пропорційно періодам стаціонарного лікування. Проте відповідач відмовив у виплаті додаткової винагороди, тому позивач був вимушений звернутися до суду
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2024 року №23, старшого солдата ОСОБА_1 наказано вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Призупинено з 23 січня 2024 року виплату грошового забезпечення та знято з котлового забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 січня 2024 року №612 призначено службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 . Проведено службове розслідування. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21 лютого №1554, службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 січня 2024 року №612 по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 вважати завершеним. За порушення вимог статей 6, 11,12, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил україни, старшого солдата ОСОБА_1 наказано притягнути до дисциплінарної відповідальності після повернення його до військової частини НОМЕР_1 . Матеріали службового розслідування направити до ТУ ДБР у м. Мелітополі, розташованого у м. Запоріжжя. Призупинено з 23 січня 2024 року виплату грошового забезпечення та знято з котлового забезпечення. 11.03.2024 року до ЄДРДР внесено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення старшим солдатом ОСОБА_1 за попередньою правовою кваліфікацією ч.4 статті 408 ККУ, номер кримінального провадження 62024080100002162.
Згідно з п. 15 розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини. При цьому, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.
Таким чином, зважаючи, що наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.01.2024 року №23 та від 21 лютого 2024 року №1554 встановлено факт самовільного залишення Позивачем місця служби, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період самовільного залишення військової служби. З огляду на викладене, накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.01.2024 року №23 та від 21 лютого 2024 року №1554 суд в частині встановлення факту самовільного залишення Позивачем місця служби є правомірним та не підлягає скасуванню.
Також відповідачем подано заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що позивач, вже двічі звертався до військової частини НОМЕР_1 з аналогічним предметом позову (щодо нарахування на виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць), а саме:- справа №380/14737/24, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду;- справа №160/28939/24, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії– повернуто позивачу. Вищевказані ухвали, у встановленому законом порядку, станом на момент подання даної заяви, не оскаржені.
Щодо залишення позовної заяви без розгляду суд зазначає наступне.
Ухвалою суду від 21.10.2024 у справі №380/14737/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – залишено без розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Ухвалою суду від 18.11.2024 у справі №160/28939/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачу.
Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Відтак, відсутні підстави для залишення позову без розгляду.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 25.11.2024 у даній справі відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Судом встановлені наступні обставини:
Старший солдат ОСОБА_1 (далі – позивач) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Під час виконання бойових завдань, Старший солдат ОСОБА_1 12.12.2023 отримав: мінно-вибухову травму, відкриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійну травму голови. 
В довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2023 № 915 зазначено: «за обставин: при захисті Батьківщини. 12.12.2023 року внаслідок мінометного обстрілу в районі населеного пункту Роботине Запорізької області військовослужбовець отримав поранення. На момент поранення перебував в засобах індивідуального захисту військовослужбовця, не знаходився в стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння. Не пов`язано з вчиненням особою злочину, адміністративного правопорушення. Не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження».
Відповідно до форми 100 отримав первинну медичну допомогу.
Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого № 11085/546 ОСОБА_1 перебуває у стаціонарі з 16.12.2023р. по 29.12.2023 року. 
Відповідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4903 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 29.12.2023 року по 12.01.2024.
У період з 16.12.2023 по 12.01.2024 за стаціонарне лікування не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди у повному обсязі відповідно до постанови КМУ від 25.02.022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В інтересах позивача було направлено заяву від 30.04.2024 до з вимогами, зокрема: 1. Нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткову винагороду у збільшеному до 100 тис. грн. розмірі згідно Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 пропорційно періодам перебування: на стаціонарному лікуванні з 16.12.2023 по 29.12.2023, з 29.12.2023 по 12.01.2024.
До вказаної заяви долучено наступні додатки:
1. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю
2. Ордер на надання правової допомоги ОСОБА_1 .
3. Копія паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 .
4. Копія Довідки про обставини травми №915 від 26.12.2023;
5. Копія первинної медичної карти Форма 100;
6. Копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №11085/546;
7. Копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4903.
Представником позивача отримано лист із Відповіддю від 07.05.2024, у якому відповідач зазначає, що під час проходження військової служби військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 12.12.2023 отримав поранення під час захисту Батьківщини відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 26.12.2023 №915.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2024 №41 старший солдат ОСОБА_1 вважається таким що самовільно залишив військову частину.
На підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року згідно пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам» солдату ОСОБА_1 призупинена виплата грошового забезпечення.
Оригіналів або належним чином завірених копій медичних документів про перебування на стаціонарному лікуванні після поранення та довідки військово-лікарської комісії старший солдат ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не надав.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає протиправною спірну бездіяльність відповідача, як наслідок просить зобов`язати вчинити певні дії.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абзац 1 пункту 1-2 Постанови № 168).
Згідно з абзацом 3 пункту 1-2 Постанови № 168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168 міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови; особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту.
Аналіз вказаної вище постанови свідчить про те, що виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або перебувають у відпустці для лікування, також здійснюється на підставі наказу командира частини щомісячно пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування.
При цьому умовою для виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування, є перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, або перебування військовослужбовця у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Так, відповідно до матеріалів справи, а саме в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2023 № 915 зазначено: «за обставин: при захисті Батьківщини. 12.12.2023 року внаслідок мінометного обстрілу в районі населеного пункту Роботине Запорізької області військовослужбовець отримав поранення. На момент поранення перебував в засобах індивідуального захисту військовослужбовця, не знаходився в стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння. Не пов`язано з вчиненням особою злочину, адміністративного правопорушення. Не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.» У зв`язку з отриманням бойового поранення (12.12.2023) ОСОБА_1 проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні. Відповідно до форми 100 отримав первинну медичну допомогу. Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого № 11085/546 ОСОБА_1 перебуває у стаціонарі з 16.12.2023 по 29.12.2023. Відповідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4903 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 29.12.2023 року по 12.01.2024.
Суд констатує, що умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами, які містяться в матеріалах справи.
При цьому, час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із таким пораненням підтверджується належними доказами (виписки з медичної карти стаціонарного хворого), а тому суд дійшов висновку, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за час проходження такого лікування.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач мав виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я в період з 16.12.2023 по 12.01.2024.
Щодо покликань представника відповідача на призупинення виплати грошового забезпечення, суд зазначає таке.
Відповідно до п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується зокрема за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Згідно з п.15 розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2024 року №23, старшого солдата ОСОБА_1 наказано вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Призупинено з 23 січня 2024 року виплату грошового забезпечення та знято з котлового забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 січня 2024 року №612 призначено службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 . Проведено службове розслідування. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21 лютого №1554, службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 січня 2024 року №612 по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 вважати завершеним. За порушення вимог статей 6, 11,12, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшого солдата ОСОБА_1 наказано притягнути до дисциплінарної відповідальності після повернення його до військової частини НОМЕР_1 . Матеріали службового розслідування направити до ТУ ДБР у м. Мелітополі, розташованого у м. Запоріжжя. Призупинено з 23 січня 2024 року виплату грошового забезпечення та знято з котлового забезпечення.
Отже, виплату грошового забезпечення призупинено з 23.01.2024, при цьому спірним періодом у цій справі є період з 16.12.2023 по 12.01.2024.
Таким чином події, які слугували підставою для призупинення виплати грошового забезпечення мали місце після спірного періоду, а саме після 23.01.2024.
З огляду на викладене, означені доводи відповідача є необґрунтованими.
Під час розгляду справи відповідач не надав суду доказів та не вказав аргументованих доводів щодо підстав невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168 у розмірі до 100000,00 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в період з 16.12.2023 по 12.01.2024 в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).
Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач мав виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я в період з 16.12.2023 по 12.01.2024 і не зробивши цього вчинив протиправну бездіяльність, а тому для захисту прав та інтересів позивача, відповідача належить зобов`язати нарахувати та виплати йому зазначену винагороду.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.
Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими , а тому позов підлягає задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, – 

В И Р ІШ И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в збільшеному розмірі, право на яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 16.12.2023 по 12.01.2024.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 16.12.2023 по 12.01.2024.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення цього Кодексу.

Суддя	Гавдик Зіновій Володимирович