ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2113/25  Номер провадження 22-ц/814/1346/26	Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.
учасники справи:
представник заінтересованої особи Гречаний В.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2025 року, ухвалене суддею Клименко С. М., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кременчуцький відділ Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, -

В С Т А Н О В И В:

08.09.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, в якій просила суд встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Погреби Глобинського району Полтавської області, постійно проживала на території України станом на 24.08.1991.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Погреби Глобинського району Полтавської області, з 1981 по 1982 навчалася в Кременчуцькій бухгалтерській школі та з 1982 по 1983 працювала економістом при Кременчуцькому політехнічному університеті, в подальшому вийшла заміж за ОСОБА_2 та перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною до 2 років. З 1986 перейшла на роботу бухгалтером в ДОСААФ по АДРЕСА_1 , де пропрацювала до 1988. У 1991 перевелася бухгалтером в ЖЄУ-2, потім в міськвиконком до управління виробничо-технологічної комплектації старшим товарознавцем, де пропрацювала до 1999. Згодом вона переїхала в с. Писарщина Кременчуцького району, де проживає і по теперішній час. Для оформлення пенсії та отримання інших послуг вона звернулася до Кременчуцького відділу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області з заявою щодо отримання паспорту громадянки України, де 23.08.2025 отримала відмову у зв`язку з відсутністю відомостей про її постійне проживання на території України станом на 24.08.1991 і не внесенням напису «громадянин України» до паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 та інформації про набуття громадянства України відповідно до законів України та міжнародних договорів України, тому їй рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2025 року відмовлено ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кременчуцький відділ Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані ОСОБА_1 докази не підтверджують факт її постійного проживання на території України як станом на день проголошення незалежності 24.08.1991, так і на дату набрання чинності Законом України «Про громадянство України», тобто станом на 13.11.1991. Докази про навчання та роботу заявниці в місті Кременчуці, про що нею зазначено в заяві, відсутні, копії документів про освіту, офіційного працевлаштування в Україні, як то трудова книжка, нею не надані. Суд першої інстанції критично віднісся до показань допитаних у судовому засіданні свідків, які є родичами заявниці, та не прийняв їх до уваги, оскільки вони є заінтересованими особами та їх показання не підтверджуються іншими зібраними у справі доказами. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що за даних обставин показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення того чи іншого факту, що має юридичне значення, а інші письмові докази відсутні. Аналізуючи вказані норми права та встановлені у судовому засіданні обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку, що доводи заявниці, викладені у заяві про те, що станом на 24.08.1991 вона постійно проживала на території України, не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами, тому у задоволенні заяви відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, щосудом проігноровано показання свідків, зокрема, свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 є його дружиною, шлюб з якою він зареєстрував в 1983 та в цьому ж році вони їздили до росії, де проживали до літа 1984, потім повернулися на територію України, де проживають по теперішній час. Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 є його невісткою, жінкою його брата, знає, що вона з 1984 постійно проживала в Україні та нікуди не виїжджала, паспорт громадянина колишнього СРСР не міняла. Вся сукупність обставин (народження, навчання, праця на території України) безперервно підтверджує постійне місце проживання заявника в Україні станом на 24.08.1991. Відмова суду у встановленні факту лише через брак відмітки про прописку є надмірно формальною та суперечить суті окремого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 18.02.2026 не з`явилася заявник ОСОБА_1 , вона належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 15.01.2026 судової повістки про виклик до суду у цивільній справі засобами поштового зв`язку (а.с. 66), яка була доставлена поштою під розписку 30.01.2026. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 07.01.2026 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 18.02.2026 о 10-20 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974, серія НОМЕР_1 , виданого 01.04.1983 ВВС Охотського райвиконкому Хабаровського краю на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Погреби Глобинського району Полтавської області, міститься інформація про зареєстроване 19.11.1985 місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 та внесеним 05.08.1992 мастичним штампом «Громадянин України» (а.с. 2-4).

Згідно з даними відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 14.07.2025, відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у межах Автозаводського району міста відсутні (а.с. 15).

Відповідно до листа Відділу у місті Кременчуці Управління ДМС України в Полтавській області від 08.10.2025, Відділ не володіє інформаціє про внесення мастичного штампу «Громадянин України» до паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серія НОМЕР_1 , виданого 01.04.1983 ВВС Охотського райвиконкому Хабаровського краю на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Погреби Глобинського району Полтавської області (а.с. 8).

Згідно довідки Виконавчого комітету Піщанської сільської ради від 01.09.2025 №10-11.2/99, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7).

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 є його дружиною, шлюб з якою він зареєстрував у 1983 та в цьому ж році вони виїздили до росії, де проживали до літа 1984, потім повернулися на територію України, де і проживають по теперішній час (а.с. 44-46).

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 є його невісткою, жінкою його брата, знає, що вона з 1984 постійно проживала в Україні та нікуди не виїжджала, паспорт громадянина колишнього СРСР не міняла (а.с. 44-46).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. 

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

У статті 1 Закону України «Про громадянство України» передбачено визначення, зокрема, таких термінів:

Громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні.

Чинне законодавство, яке регулює підстави і порядок набуття громадянства та його припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб розрізняє, зокрема, порядок та процедуру встановлення належності до громадянства України та набуття громадянства України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991 і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991, зазначені у пункті 2, - з 13.11.1991, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Встановлення належності особи до громадянства України це - визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

Згідно з вимогами п.19 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального органу/підрозділу ДМС у разі:
- набуття особою громадянства України (за винятком випадків набуття особою громадянства України відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство України»);
- оформлення особі паспорта вперше після досягнення 18-річного віку без подання документів з фотозображенням особи, виданих уповноваженими органами, установами, організаціями;
- оформлення паспорта вперше після досягнення 18-річного віку особі, яка надала рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи);
- в інших випадках, що передбачені відповідним пунктом Порядку.

У числі обов`язкових документів, які подаються заявником для оформлення паспорта, окрім свідоцтва про народження чи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження, нормами Порядку (п.35) визначена необхідність подання посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для бездомних осіб), рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи), а також документа, виданого відповідним органом, установою, організацією, який містить фотозображення особи, - для осіб, які звертаються за оформленням паспорта вперше після досягнення 18-річного віку; у разі відсутності такого документа особа подає письмову заяву в довільній формі, в якій зазначається інформація про адресу місць проживання, навчання, роботи, установ виконання покарань та інша інформація, відомості про свідків, які будуть залучені до проведення процедури встановлення особи відповідно до абзацу 3 пункту 43 цього Порядку. Працівником територіального органу/підрозділу ДМС здійснюється перевірка відомостей та документів, поданих свідками за наявними обліками ДМС, іншими державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності держави.

При цьому, п. 1 відповідної частини статті цього Закону стосується усіх громадян колишнього СРСР, які постійно проживали на території України в момент проголошення її незалежності, тоді як в п.2 - зазначено про осіб відносно до їх статі, раси, місця проживання, мовних ознак тощо; у цьому пункті цілком обґрунтовано вказано про постійне проживання таких осіб в Україні станом на 13.11.1991 (а не території України) та відсутності у них громадянства інших держав.

Відповідно до пунктів 8 та 9 затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень у разі відсутності в особи паспорта громадянина СРСР з відміткою про прописку передбачено проведення процедури встановлення її належності до громадянства України, за результатами якої особу документують паспортом громадянина України. На підставі пунктів 1 і 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство» відсутність паспорта громадянина колишнього СРСР вказує на обов`язок особи для доведення своєї приналежності до громадянства України подати судове рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991.

При цьому, для встановлення приналежності до громадянства України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особа повинна надати: копію паспорта громадянина колишнього СРСР чи довідку ДМС України про встановлення особи та її перебування в громадянстві колишнього СРСР (за відсутності паспорта); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Навіть за наявності копії паспорта громадянина колишнього СРСР, але за відсутності у ньому відмітки про прописку, особа повинна надати копію зазначеного у цьому абзаці судового рішення.

Судовим рішенням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» може підтверджуватися факт проживання станом на 13.11.1991 (а не постійного проживання як вказано у п. 1 цієї частини та статті Закону) також громадян колишнього СРСР, але які не мають у паспорті відмітки про прописку, яка підтверджує факт проживання на зазначену дату в Україні.

Отже, для оформлення паспорта громадянина України достатньо одного з наведених вище фактів, встановлених судом в ухваленому рішенні.
У постанові Верховного Суду від 07.08.2023 у справі №756/16751/21) зазначено, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №522/20494/18, від 05.04.2021 у справі №523/14707/19, від 20.12.2021 у справі №499/700/19.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом заяви є встановлення факту того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Погреби Глобинського району Полтавської області, постійно проживала на території України станом на 24.08.1991. 

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами,що згідно паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974, серія НОМЕР_1 , виданого 01.04.1983 ВВС Охотського райвиконкому Хабаровського краю на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Погреби Глобинського району Полтавської області, міститься інформація про зареєстроване 19.11.1985 місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 2-4).

Крім цього, паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974, серія НОМЕР_1 , виданий 01.04.1983 ВВС Охотського райвиконкому Хабаровського краю на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Погреби Глобинського району Полтавської області, містить мастичний штамп «Громадянин України». 

Проте, згідно з даними відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 14.07.2025, відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у межах Автозаводського району міста відсутні (а.с. 15).

Крім цього, згідно листа Відділу у місті Кременчуці Управління ДМС України в Полтавській області від 08.10.2025, Відділ не володіє інформаціє про внесення мастичного штампу «Громадянин України» до паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серія НОМЕР_1 , виданого 01.04.1983 ВВС Охотського райвиконкому Хабаровського краю на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Погреби Глобинського району Полтавської області (а.с. 8).

Згідно довідки Виконавчого комітету Піщанської сільської ради від 01.09.2025 №10-11.2/99, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7). 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що надані ОСОБА_1 докази не підтверджують факт її постійного проживання на території України як станом на день проголошення незалежності 24.08.1991, так і на дату 13.11.1991 набрання чинності Законом України «Про громадянство України», а показання свідків, які допитані у суді, не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту, що має юридичне значення, інші належні, достовірні та достатні докази заявником не надані.

Апеляційний суд у складі колегії суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив, що заявник ОСОБА_1 не надала належних, достовірних та достатніх доказів для задоволення її заяви. 

Факт, який просить встановити ОСОБА_1 , а саме що вона -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Погреби Глобинського району Полтавської області, постійно проживала на території України станом на 24.08.1991, не підтверджено доказами. У заяві ОСОБА_1 вказує на проходження нею навчання та здійснення трудової діяльності у період з 1981 по 1999, народження дитини. Проте, ОСОБА_1 не надала суду трудової книжки на підтвердження фактів навчання та працевлаштування. Також не надано суду довідок з місця навчання та місць роботи, диплому про освіту, свідоцтв про шлюб та народження дитини.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 надала суду паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974, серія НОМЕР_1 , виданий 01.04.1983 ВВС Охотського райвиконкому Хабаровського краю на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Погреби Глобинського району Полтавської області, в якому на сторінці «Фотокарточка наклеена» міститься напис «Оделом внутренних дел Автозаводского райисполкома г. Кременчуга Полтавской обл.», підпис особи, стоїть кругла печатка «Министерство внутренних дел СССР», дата 29 апреля 1992 года (а.с. 3). 

Тобто, станом на 29.04.1992 була проголошена 24.08.1991 держава Україна, тому наявність круглої печатки «Министерство внутренних дел СССР» викликає сумнів. 

18.02.2026 до Полтавського апеляційного суду представник заінтересованої особи: Кременчуцького відділу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області Гречаний В.В. надав письмові пояснення, в яких зазначено, що повторною перевіркою УДМС був встановлений «адресний лист прибуття (реєстрації)» від 19.06.1985 на ім`я ОСОБА_1 . До пояснення у додатках значаться: - копія заяви-анкети ОСОБА_1 від 12.02.2026 за №12798969; - копія адресного листа прибуття (реєстрації) від 19.06.1985 на ім`я ОСОБА_1 . Також у поясненні вказано, що 12.02.2026 Відділом у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області було сформовано заяву-анкету №12798969 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру щодо ОСОБА_1 . Станом на зараз ОСОБА_1 перебуває у статусі оформлення паспорта громадянина України у формі ІD-картки. Просять врахувати дане пояснення при розгляді справи.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що клопотання про долучення вказаних документів до матеріалів справи заінтересованою особою не заявлено. Також звертає увагу, що до пояснення від 18.02.2026 надана ксерокопія адресного листа прибуття (реєстрації) від 19.06.1985 на ім`я ОСОБА_1 , проте, не надано його оригінал для огляду безпосередньо у судовому засіданні. Виходячи з дати 19.06.1985, цей документ існував на час розгляду справи судом першої інстанції, проте без поважних причин не був наданий суду. Згідно ч.3 ст. 367 УПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. З огляду на викладене, апеляційний суд не бере до уваги додані документи до пояснення заінтересованої особи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проігноровано показання свідків, то ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції. Як правильно вказав суд першої інстанції, у даному випадку показання свідків не є достатніми доказами, оскільки заявник ОСОБА_1 не надала суду інших доказів на підтвердження підстав та предмету заяви про встановлення юридичного факту.

Доводи апеляційної скарги про те, що вся сукупність обставин (народження, навчання, праця на території України) безперервно підтверджують постійне місце проживання заявника в Україні станом на 24.08.1991, то ці доводи не підтверджені належними та допустими доказами, суду не надано свідоцтво про народження ОСОБА_1 , про укладення шлюбу з ОСОБА_2 у 1983, про народження у неї дитини, не надані трудова книжка ОСОБА_1 , довідки з місця навчання та роботи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2025 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 18 лютого 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов