Справа № 287/320/25
провадження 2/287/526/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року   м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Нижника Г.П.,
з участю: секретаря судового засідання Вернигорової К.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника третьої особи Скуміної Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області, про позбавлення батьківських прав,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від спільного шлюбу із відповідачем у них народилося троє дітей. Спільне життя не склалося, шлюб за рішенням суду було розірвано. Тривалий час відповідач про дітей не піклується, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням. З дітьми не спілкується. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. 
Ухвалою суду від 27.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
24.11.2025 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні 22.12.2025 відповідач повідомила, що не бажає бути позбавленою батьківських прав. Визнала, що рідко спілкується з дітьми через відсутність мобільного телефону. Проживає окремо від дітей, офіційно не працевлаштована, у зв`язку з чим не має можливості матеріально їх утримувати. Зазначила, що намагається підтримувати з ними зв`язок: за відсутності власного телефону інколи користується телефонами знайомих, телефонує дочкам та цікавиться їхнім життям. Найскладнішими є її стосунки із сином, який не бажає з нею спілкуватися. Вважає, що залишила дітей через конфлікт із чоловіком. Наразі проживає разом із співмешканцем. Має проблеми із зором, нещодавно перенесла операцію, тому і не має змоги доглядати за дітьми. 
У судовому засіданні 22.12.2025 було оголошено перерву до 17.02.2026 з метою виклику та допиту дітей. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання 17.02.2026 не з`явилася.
У судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив, що відповідач тривалий час зловживає алкогольними напоями, життям дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Зазначив, що діти не бажають бачити матір та спілкуватися з нею, оскільки їм соромно за її поведінку.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково повідомила, що працівниками органу опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області було обстежено умови проживання сім`ї. Встановлено, що діти проживають разом із батьком, який створив належні умови для їх розвитку та виховання. Відповідач, будучи матір`ю дітей, батьківських обов`язків не виконує, проживає окремо та зловживає алкогольними напоями.
Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 9), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Олевської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 24.01.2025 № 16, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-6).
У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила, що у листопаді 2024 року здійснювала перевірку умов проживання дітей. Діти проживали разом із батьком, який забезпечив належні умови для їх розвитку. Мати проживає окремо зі співмешканцем. Зі слів відповідача, вона підтримує зв`язок із дітьми телефоном. Оскільки не працює та не має доходів, фінансово дітей не забезпечує. Під час візиту відповідач не перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Під час спілкування із сином останній не виявив бажання підтримувати контакт із матір`ю. Донька ОСОБА_3 іноді спілкується з матір`ю. Відповідач пояснила, що не здійснює догляд за дітьми через проблеми із зором, а також зазначила, що не вміє користуватися телефоном у зв`язку з погіршенням зору.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що стосунки з матір`ю є напруженими, хоча періодично вони спілкуються. Повідомила, що іноді передає матері власні речі та купує продукти харчування. Вважає, що стосунки погіршилися після того, як мати почала зловживати алкогольними напоями та залишила сім`ю.
Свідок ОСОБА_3 пояснила, що стосунки з матір`ю погіршилися приблизно чотири роки тому, коли та почала зловживати алкоголем і залишила сім`ю. Востаннє спілкувалася з нею телефоном близько двох тижнів тому. Зазначила, що їй соромно за матір. Повідомила, що відповідач поширює серед односельців недостовірну інформацію про нібито надання дітям матеріальної допомоги та оренду житла для них. Висловила небажання підтримувати з нею стосунки. Разом із тим зазначила, що до досягнення нею чотирнадцятирічного віку між ними були добрі взаємини. Їй відомо про наявність у матері проблем із зором.
Свідок ОСОБА_4 повідомив, що не має позитивних спогадів, пов`язаних із матір`ю. Востаннє бачив її близько двох тижнів тому, коли вона намагалася поговорити з ним щодо судового розгляду, що переросло у конфлікт. Зазначив, що мати неодноразово з`являлася у стані алкогольного сп`яніння у присутності його друзів та висловлювала образливі слова. Не пам`ятає, коли востаннє бачив її тверезою.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).
Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).
Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 (справа №753/2025/19) дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».
Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів справи, до позовної заяви долучено лише висновок органу опіки та піклування від 19.12.2024 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та рішення виконавчого комітету Олевської міської ради № 16 від 24.01.2025 про його затвердження. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суду не надано.
Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні повідомила, що після складання висновку 19.12.2024 сім`ю більше не відвідували, повторного обстеження умов проживання не проводили. Свідок ОСОБА_5 , яка оцінювала потреби відповідача, підтвердила, що ще під час первинного обстеження відповідач пояснювала неможливість повноцінного догляду за дітьми наявними вадами зору, через які вона навіть не може самостійно користуватися мобільним телефоном.
Разом із тим поведінка відповідача як під час підготовчого провадження, так і під час судових засідань свідчить про її небайдужість до дітей: вона намагалася налагодити спілкування з доньками та сином, повідомляла суду відомості про їх місце перебування та заняття, що підтверджує її обізнаність із їхнім життям.
Матеріали справи не містять доказів застосування до відповідача будь-яких заходів попередження чи впливу з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування або інших компетентних органів. Відсутні докази проведення з нею профілактичної роботи, винесення попереджень, притягнення до адміністративної відповідальності чи інших заходів реагування, спрямованих на зміну її поведінки.
За таких обставин суд не вбачає доведеним, що поведінка відповідача має характер свідомого, винного та систематичного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Надані у справі докази не свідчать про те, що позбавлення батьківських прав є єдиним і необхідним заходом захисту прав та інтересів дітей.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Такий орган подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, який ґрунтується на відомостях, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків та інших осіб, а також на підставі інших документів, що стосуються справи.
Разом із тим висновок органу опіки та піклування має дорадчий характер та не є обов`язковим для суду. Суд оцінює його у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог процесуального закону.
Суд зазначає, що наданий висновок не містить достатньої мотивації щодо неможливості зміни поведінки відповідача або щодо безрезультатності застосування до неї інших заходів впливу. Він фактично ґрунтується на загальній оцінці потреб сім`ї та характеристиках сторін, без належного аналізу причин неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, зокрема з урахуванням повідомлених нею обставин щодо стану здоров`я. Крім того, у висновку відсутній належний аналіз взаємовідносин матері з донькою, що має істотне значення для вирішення спору.
Докази, надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав стосовно її дітей.
Суд не встановив, що недостатнє спілкування матері з сином є наслідком її свідомих, злісних та умисних дій. Натомість матеріали справи свідчать про складність сімейних взаємин, наявність конфлікту та об`єктивних обставин, пов`язаних зі станом здоров`я відповідача.
Позбавлення батьківських прав є істотним втручанням у право на повагу до приватного і сімейного життя. За встановлених обставин таке втручання не є необхідним та пропорційним, оскільки відсутні належні й достатні докази умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити.
На підставі викладеного та статей 19, 164-166, 180-185, 190-191 СК України, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.
Судові витрати залишити за позивачем. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 18.09.1997 Олевським РВ УМВС України в Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Орган опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області, місцезнаходження: 11001, м. Олевськ, вул. Володимирська, буд. 2, Коростенського району, Житомирської області, ЄДРПОУ 04343470. 

Суддя:	  	Г.  П.  Нижник