Справа № 216/8507/25 Провадження № 2/478/127/2026 	

Р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2026 року смт. Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Томашевського О.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Шинкарюка М.О.,
позивачки ОСОБА_1 ,
(в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Казанка, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради,
В с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу із позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 червня 2021 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб, від якого мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідач вчиняв дії з ознаками психологічного і фізичного насилля та ображав позивачку. 
Рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.10.2025 року у справі № 216/6879/25 шлюб між сторонами було розірвано. 
Постановою суду провінції Онтаріо, Канада від 06.12.2024 року відповідачу було заборонено спілкування із позивачкою, наближатись до неї ближче ніж на 50 метрів, заборонено наближатись до місця перебування позивачки ближче ніж на 100 метрів, а також передбачено ряд інших заборон. За порушення відповідачем вказаного рішення суду, за погрози позивачці щодо відповідача було ухвалено нове рішення щодо заборони спілкування з позивачем і заборони наближення до неї.
Посилаючись на наведене, позивачка вказує на систематичні неправомірні дії відповідача, його нездатність контролювати свої дії, агресивну поведінку та нездатність не порушувати закон, що негативно впливає на формування особистості їх спільного неповнолітнього сина. Позивачка вважає за доцільне визначити постійне проживання неповнолітньої дитини разом із нею, вказує на їх спільне проживання, любов до сина, якого самостійно забезпечує, про якого піклується, виховує, забезпечує навчальний процес і відвідування гуртків розвитку дитини, належні умови проживання. В свою чергу, позивачка вказує на те, що відповідач нехтує сімейними цінностями, що спричиняє душевні страждання для позивачки та дитини, вважає, що відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги тощо. Жодної допомоги відповідач не надає, не утримує та не спілкується із сином, участі у вихованні не приймає. 
Позивачка вказує на те, що дитина більше прихильна до неї, позивачка доглядає та турбується про свого сина, його моральний та фізичний стан, розвиває дитину, може її фінансово утримувати.
З урахуванням всього наведеного вище, позивачка просить суд: визначити місце проживання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місце проживання: АДРЕСА_2 , за місцем проживання матері – ОСОБА_1 .
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 листопада 2025 року, яка надійшла на адресу Казанківського районного суду Миколаївської області 25 грудня 2025 року, матеріали справи були передані в порядку підсудності на розгляд Казанківського районного суду Миколаївської області. 
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що із відповідачем не проживають спільно з 2023 року. Точне місце проживання відповідача позивачці не відоме, вона обізнана, що він проживає в Канаді, а вона, з серпня 2025 року разом із дитиною проживають в м. Ужгород, Закарпатської області. Позивачка вказує, що самостійно займається вихованням дитини, фінансово утримує сина, забезпечує його навчання та лікування, відвідування дитячого садочку. В свою чергу, відповідач вчиняв відносно позивачки психологічне та фізичне насильство, що негативно впливало на стан дитини. Враховуючи наведене, позивачка просила суд задовольнити позовні вимоги, визначивши місце проживання дитини разом із матір`ю. 
Відповідач у судове засідання не прибув, про дату час та місце судового засідання повідомлявся в порядку, визначеному ст. 128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання, яку було повернуто поштовим відділенням з відміткою про відсутність адресата, а також шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно поданого клопотання від 27.01.2026 року просив розглянути справу без його участі. 
Вирішуючи питання щодо можливості проведення судового засідання за відсутності відповідача та представника третьої особи, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
В постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 Верховний Суд зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
В постанові від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19 Верховний Суд зазначив, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).
У рішенні Європейського суду з прав людини «Dilipak and Karakaya v. Turkey», № 7942/05, 24838/05 від 09.01.2018 року зазначено, що у випадках, коли встановити місце проживання особи складно, прийнятним вважається публічний виклик через пресу або веб-сайт, проте такі способи повідомлення можуть застосовуватися у виключних випадках, якщо спроби визначити місце знаходження особи виявилися безрезультатними.
Як вбачається судом з матеріалів справи, відповідач викликався у судові засідання шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, які не були вручені через відсутність адресата. За таких обставин, судом було вжито додаткових заходів щодо інформування відповідача про судові засідання шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
За таких обставин, оскільки судом не встановлено будь-яких інших можливостей виклику у судове засідання відповідача, зокрема фактичного місця перебування відповідача, контактних номерів телефону чи адреси електронної пошти, суд дійшов висновку щодо можливості провести судове засідання без участі відповідача, який на підставі ст. 128 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання та оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Неявка у судове засідання представника третьої особи, яку було повідомлено належним чином про дату, час та місце судового засідання та який клопотав про проведення судового засідання без його участі, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з наведеного, враховуючи, що вирішення спору у даній цивільній справі можливе за наявними матеріалами справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача та представника третьої особи.
За результатами судового засідання, яке відбулось 09 березня 2026 року, суд, керуючись ч. 1 ст. 244 ЦПК України прийняв рішення щодо відкладення ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення, а саме 8 год. 45 хв 18 березня 2026 року.
Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно зі свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 виданим Центрально-Міським відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Сторони перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.10.2025 року у справі № 216/6879/25.
Позивачка та її малолітній син -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають спільно, що вбачається з договору найму (оренди) квартири від 21.08.2025 року та довідки про склади сім`ї, виданої ОСББ «Капушанська 149» від 22.08.2025 року.
Згідно з довідкою Закладу дошкільної освіти № 38 загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області від 28.08.2025 року № 105, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зарахований та відвідує заклад дошкільної освіти № 38 загального розвитку з 14.08.2025 року.
Як вбачається з педагогічної характеристики на дитину ОСОБА_3 від 02.09.2025 року № 109, останній зарахований у заклад дошкільної освіти № 38 загального розвитку з 27.08.2025 року, в молодшу групу № 3 «Білочка». Хлопчик виховується у неповній сім`ї та відомості про батька відсутні. Дитину приводить та забирає з садочку мати. Вона відповідально ставиться до виховання та навчання ОСОБА_4 , піклується про його зовнішній вигляд та здоров`я. За час перебування у садочку ОСОБА_5 зарекомендував себе як дитина, яка йде на контакт з дорослими та ровесниками. Фізично дитина добре розвинена. Соціально-побутові навички самообслуговування достатньо сформовані. 
З наданих позивачкою матеріалів вбачається, що позивачкою було укладено декларацію із сімейним лікарем ТОВ «ДБАЮ», про що свідчить довідка ТОВ «ДБАЮ» від 05.09.2025 року № 165, дитині ОСОБА_3 проведено необхідну вакцинацію, про що свідчить довідка ТОВ «ДБАЮ» від 05.09.2025 року № 164, дитина не перебуває на обліку з приводу хронічних захворювань, про що свідчить довідка ТОВ «ДБАЮ» від 05.09.2025 року № 168, мати ОСОБА_1 не має хворіб, що вбачається з результату огляду сімейного лікаря ТОВ «ДБАЮ» проведеного 08.09.2025 року. 
З матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 2024 року судом провінції Онтаріо, Канада відносно відповідача ОСОБА_2 було складено зобов`язання підтримувати громадський порядок та поводитися належним чином загалом та зокрема стосовно позивачки ОСОБА_6 протягом 12 місяців з дати ухвалення постанови суду. З «Додатку А» до постанови суду вбачається, зобов`язання відповідача: підтримувати порядок та поводитися належним чином; не контактувати та не спілкуватися фізичними чи електронними засобами, прямо чи опосередковано з ОСОБА_7 , окрім випадків, коли є відклична згода; не перебувати на відстані ближче 100 метрів від її відомого місця проживання, роботи чи навчання, окрім випадків, коли є відклична згода; не перебувати на відстані ближче 50 метрів від її особи, окрім випадків, коли є відклична згода; проходити програму центру «Changing Ways» (в перекладі на українську – «Зміна шляхів») протягом перших 8 місяців; не володіти жодною зброєю.
Також з наданих позивачкою матеріалів вбачається винесення судом Південно-Західного регіону провінції Онтаріо, Канада, відносно ОСОБА_2 , зобов`язання від 09.08.2025 року з`явитися до суду за обвинуваченням у непідкоренні наказу суду. 
Окрім цього, судом досліджено переклад смс-повідомлення від абонента з ім`ям Kyrylov Andrii, зі змісту якого вбачається звернення до пані ОСОБА_8 із нагадуванням про домовленості щодо днів проведення часу із ОСОБА_4 . 
В судовому засіданні позивачка надала суду довідку ТОВ «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» від 10.10.2025 року № 1689, з якої вбачається, що вона офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату.
Згідно з отриманим судом висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини від 19.01.2026 року встановлено наступні обставини. 15 червня 2021 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у подружжя народилася дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя подружжя не склалося, шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.10.2025 року у справі № 216/6879/25. ОСОБА_1 проживає разом із сином окремо від батька. Фактичне місце проживання ОСОБА_1 із сином: АДРЕСА_3 . Під час обстеження умов проживання сім`ї, здійсненого 16.01.2026 року працівниками Служби у справах дітей було встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проживає за даною адресою, квартира знаходиться на 5 поверсі, 9-ти поверхового будинку, складається з двох окремих кімнат, кухні, ванної кімнати, окремого санвузла та коридору. У квартирі прибрано, чисто та затишно, житло облаштовано всіма комунальними зручностями (світло, вода, газ, опалення), необхідними меблями та побутовою технікою. У дитини є власна окрема кімната, в якій наявне окреме спальне місце, шафа для одягу, письмовий стіл, ігрова зона з різноманітними розвиваючими іграшками. Атмосфера у родині характеризується як доброзичлива, спокійна, з позитивним емоційним кліматом. Хлопчик комунікабельний, відкритий, легко йде на контакт, емоційно дуже прив`язаний до матері, почуває себе легко і впевнено разом із мамою. Зі слів ОСОБА_1 батько дитини проживає в Канаді. Відносно нього було постановлено рішення суду провінції Онтаріо, заборонено спілкування з ОСОБА_1 наближатись до неї ближче ніж на 50 метрів, до місця її перебування, ближче ніж на 100 метрів. За порушення вказаного рішення та погрози ОСОБА_1 було ухвалено нове рішення відносно ОСОБА_2 про заборону спілкування із нею та заборону наближення до неї. Зі слів матері, батько не допомагає фінансово дитині та не спілкується із сином. 
Також з висновку вбачається, що малолітній ОСОБА_9 зарахований та відвідує ЗДО № 38 молодшу групу № 3 «Білочка» загального розвитку, мамою оформлено декларацію з лікарем педіатром, якого регулярно відвідує із сином для профілактичних оглядів та щеплень.  
Таким чином, за висновком органу опіки та піклування, є доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його матір`ю – ОСОБА_1 . 
Встановивши наведені обставини, суд керується наступним.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У даній справі, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визначення місця проживання дитини малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК України).
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених вище норм права, прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Такий висновок є сталий у практиці Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та постанови Верховного Суду: від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21), від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23), та інші.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».
Отже, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи спірні правовідносини сторін, суд враховує, що на момент розгляду справи малолітня дитина -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досяг 4-х річного віку, у зв`язку із чим суд визнав недоцільним з`ясування в судовому засіданні поглядів дитини з приводу її ставлення до батьків, згідно з її віком і незрілістю.
Між тим, суд враховує те, що дитина на теперішній час проживає із матір`ю, якою було створено всі належні умови для її виховання, зокрема, належні умови проживання, що вбачається із висновку органу опіки та піклування від 19.01.2026 року, зробленого за результатами обстеження умов проживання позивачки та дитини. 
Судом встановлено тісний соціальний зв`язок дитини як із матір`ю, так і з місцем свого постійного проживання, оскільки дитина проживає спільно із позивачкою, що також вбачається із висновку органу опіки та піклування від 19.01.2026 року. Дитина за місцем проживання відвідує дошкільний заклад та отримує необхідне медичне обстеження, що вбачається із висновку органу опіки та піклування від 19.01.2026 року, а також з довідки про склади сім`ї, виданої ОСББ «Капушанська 149» від 22.08.2025 року, довідки Закладу дошкільної освіти № 38 загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області від 28.08.2025 року № 105 та педагогічної характеристики на дитину ОСОБА_3 від 02.09.2025 року № 109, довідок ТОВ «ДБАЮ» від 05.09.2025 року № 165, від 05.09.2025 року № 164 та від 05.09.2025 року № 168. 
З матеріалів справи також вбачається, що батько тривалий час проживає за кордоном та участі у вихованні дитини фактично не приймає, має обмеження у спілкуванні із позивачкою через звинувачення у порушенні громадського порядку загалом або стосовно позивачки, що вбачається з досліджених судом постанови від 06 грудня 2024 року суду провінції Онтаріо, Канада та «Додатку А» до постанови суду, а також зобов`язання, винесеного судом Південно-Західного регіону провінції Онтаріо, Канада, відносно ОСОБА_2 від 09.08.2025 року. 
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, висловленим в постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц, висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору.
Аналізуючи висновок органу опіки та піклування від 19.01.2026 року, суд враховує прихильність дитини до матері, створення нею належних умов для виховання та проживання дитини, а тому, на переконання суду, визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дитини. При цьому, суд вважає досліджений висновок органу опіки та піклування достатньо обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини та підстав для непогодження із ним або його не врахування не вбачається. 
Окрім цього, суд враховує матеріальний стан позивачки, яка офіційно працевлаштована та отримує стабільний дохід у виді заробітної плати, що вбачається з довідки ТОВ «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» від 10.10.2025 року № 1689.
За таких обставин, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, доводам позивачки, виходячи з інтересів самої дитини, ураховуючи, у тому числі, її сталі соціальні зв`язки, місце дошкільного навчання, тривале проживання з матір`ю, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , разом із матір`ю, що сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та буде спрямоване на забезпечення гармонійного розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не призведе до зміни її усталеного способу життя і не завдасть психологічної травми у зв`язку з відсутністю необхідності подальшої зміни її місця проживання.
Також суд бере до уваги те, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , із матір`ю не впливає на його взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).
Разом із цим, у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження№ 61-17922св21).
Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд керується нормами статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З огляду на квитанцію про сплату від 12.11.2025 року № 8519-8575-3506-9811 сума судового збору, сплаченого позивачкою складає 968,96 грн, яка у зв`язку із задоволенням позову підлягає стягненню на її користь з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місце проживання: АДРЕСА_2 ) за місцем проживання матері – ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено та проголошено: 18 березня 2026 року.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області О.О. Томашевський