Справа № 357/3356/26
Провадження № 2-о/357/133/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Ярмола О. Я. ,
при секретарі - Вдовика А. В., ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

В С Т А Н О В И В :

03.03.2026 заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 , як чоловіка та жінки без шлюбу з 27.05.2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заяви зазначає, що на початку 2015 року вона познайомилася із ОСОБА_4 та між ними виникла симпатія. Певний час вони просто спілкувалися оскільки вона перебувала в процесі оформлення розлучення та згодом стали проживати разом і з того часу вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Вони проживали однією сім`єю, хоча шлюб не реєстрували, спільних дітей у них немає, в інших шлюбах не перебували. Від попереднього шлюбу заявник має сина ОСОБА_5 , якого виховував ОСОБА_4 , як рідного, фактично замінив йому батька, утримував дитину, гуляв з ним, допомагав робити домашнє завдання, забезпечував матеріально, особливо у лікуванні, оскільки ОСОБА_6 має інвалідність з дитинства. Вони разом їздили на відпочинок. Добрі стосунки також склалися і між їхніми батьками, які вважали один одного сватами. Батьки ОСОБА_4 , його рідна сестра дуже щиро прийняли заявника з дитиною в свою родину. Всі свята вони проводили спільно, ходили у гості один до одного, тощо. На початку спільного проживання заявник із ОСОБА_4 винаймали житло. Вони обоє працювали, мали спільний бюджет, все у них було як у звичайній сім`ї: взаємна турбота, взаємні обов`язки, спільне вирішення всіх побутових та інших проблем. Про реєстрацію шлюбу спочатку не подумали, а згодом карантин внаслідок ковіду та війна породили багато проблем. Згодом проживання по орендованим квартирам почало створювати багато проблем, тому вони спільно вирішили придбати хоч якесь, але своє житло. Так, 04.06.2020 на ім`я ОСОБА_4 було придбано на підставі договору купівлі-продажу однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира була в занедбаному стані тому вони спочатку зробили у ній ремонт, замінили вікна, тощо, багато в чому допомагали спільно їхні батьки. Згодом придбали меблі, побутову техніку і все необхідне, перевезли раніше надбане спільне майно і оселилися разом з сином за вказаною адресою. Проживали постійно, як одна сім`я, як і раніше, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет, разом відпочивали, ходили у гості, приймали гостей, підтримували стосунки з родичами та знайомими. В подальшому у 2025 році у ОСОБА_4 було виявлено ряд серйозних захворювань. Вони негайно і максимально стали вживати всіх можливих заходів щоб вилікувати його, однак хвороби стали прогресувати, він сильно ослаб, став погано ходити, внаслідок чого впав та зламав ребра і пробив легені. 31.12.2025 йому було проведено оперативне втручання, він потребував сторонньої допомоги та заявник стала його доглядати і організовувати надання необхідної медичної допомоги, тощо. Батьки ОСОБА_4 у силу свого похилого віку багато допомогти не могли, а його сестра проживає за кордоном, тому заявник доглядала свого чоловіка. Всі разом боролися за його життя, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Заявник отримала лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть в органах РАЦСу. Заявник займалася організацією поховання. За погодженням із батьками ОСОБА_4 його поховання відбулося на кладовищі в с. Шкарівка, де поховані його родичі по материній лінії. Заповіту ОСОБА_4 не залишив. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Будь-хто інший з родичів покійного свої претензії на спадщину не пред`являв. 11.02.2026 вона звернулась до Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .. В цей же день нотаріус завела спадкову справу та роз`яснила, що для прийняття спадщини їй необхідно звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем, оскільки шлюб не був зареєстрованим і ОСОБА_4 не був зареєстрований з нею за однією адресою. Цього ж дня батьки померлого ОСОБА_4 подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини, яка залишилась після смерті їхнього сина на користь заявника. 
09.03.2026 суд постановив ухвалу, якою прийняв заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами окремого провадження; витребував від Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію щодо перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 , у період з 01 травня 2015 року по 22 січня 2026 року, а також від Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала та у вступному слові зазначила, що із ОСОБА_7 познайомилася в 2015 році, він працював водієм маршрутного таксі. Почали зустрічатися, закохалися і вирішили з`їхатися та разом проживати. Спочатку, винаймали собі житло, а потім, на початку червня 2015 року батьки допомогли придбати квартиру, право власності на яку було зареєстроване на ОСОБА_4 . Заявник з сином в`їхали в ту квартиру і проживали однією сім`єю із ОСОБА_4 до дня його смерті.
Представник заявника ОСОБА_15 у судовому засіданні зазначила, що мета звернення із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю - спадкування. Спору між спадкоємцями не має. Всі родичі ОСОБА_4 визнають заявника його дружиною та не заперечують, щоб вона спадкувала майно свого чоловіка. 
Суд, заслухавши у судовому засіданні вступне слово заявника та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Зі змісту роз`яснень, наданих судам у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.
Відповідно до ч.5 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно зі ст. 318 ЦПК України в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, має бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують цей факт.
Встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем необхідно заявнику для реалізації права на оформлення спадкового майна.
Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 24.01.2026 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (а.с.7).
Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2020 року (а.с.15-18).
Судом установлено, що ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі не перебував, дітей не мав, на випадок смерті заповіту не залишав.
Так, на ухвалу суду про витребування доказів державний нотаріус Руденко Н.П. надала копію спадкової справи № 31/2006 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 з якої вбачається, що заявник ОСОБА_1 11.02.2026 подала заяву про прийняття спадщини (а.с.46).
Батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали державному нотаріусу заяви про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті їхнього сина - ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 (а.с.47, 48).
Відповідно до наданої Управлінням адміністративних послуг довідки № 284 від 10.02.2026, ОСОБА_4 станом на 22.01.2026 був зареєстрований сам за адресою по АДРЕСА_1 (період реєстрації з 04.06.2020 по 24.01.2026) (а.с.51).
Судом також встановлено, що листом державного нотаріуса Руденко Н.П. за №159/02-14 від 14.02.2026 заявнику ОСОБА_1 було фактично відмовлено в оформленні спадкових прав до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 не надала підтверджуючих документів про перебування у родинних стосунках із ОСОБА_4 , а тому для подальшого оформлення спадкового майна їй необхідно в судовому порядку встановити факт спільного проживання з померлим однією сім`єю (а.с.64).
З наявної в матеріалах справи копії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2015 у справі ЄУН 357/5063/15-ц провадження № 2/357/2096/15 вбачається, що заявниця ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_8 , рішення суду набрало законної сили 19.05.2015 (а.с.30).
Судом оглянуто сімейні фото світлини спільного відпочинку заявника з сином та ОСОБА_4 , їхні спільні фото в родинному колі. 
Допитана в судовому засіданні заінтересована особа, в якості свідка, ОСОБА_3 , яка приходиться мамою ОСОБА_4 дала суду показання, що заявник ОСОБА_1 приходиться їй невісткою, проживала в незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 більше 12 років. Спочатку жили в орендованій квартирі, а потім купили собі квартиру по АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа по справі ОСОБА_2 , який виявив бажання бути допитаним в якості свідка, та який приходиться батьком ОСОБА_4 дав суду показання, що його син більше 12 років, до дня своєї смерті, проживав однією сім`єю із ОСОБА_1 , виховував її сина, купили собі квартиру, жили добре.
Свідок ОСОБА_9 , яка проживає по сусідству, в одному подвір`ї з батьками ОСОБА_4 , суду показала, що з дитинства знає ОСОБА_4 , він давно проживав однією сім`єю із ОСОБА_10 , жили добре, часто приходили в гості до батьків, допомагали. Родина ОСОБА_4 сприймала ОСОБА_1 як свою невістку, дуже добре ставилися і до її сина. ОСОБА_4 купив квартиру для проживання сім`ї, всі допомагали. Вся родина хвилювалася за ОСОБА_4 коли він захворів, доглядала його ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_12 , яка проживає по сусідству з мамою заявника, суду дала показання, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю, більше 10 років, разом із ОСОБА_4 , у них була гарна сім`я, своя квартира. 
Свідок ОСОБА_13 , яка приходиться мамою заявника, суду дала показання, що ОСОБА_4 був її зятем, проживав з ОСОБА_1 більше 12 років. Спочатку вони орендували собі квартиру, а потім купили власне житло, яке разом облаштували для спільного проживання. Свідок в гарних відносинах з батьками ОСОБА_4 , вважає їх однією родиною, ніякого спору по майну в родині не має.
Свідок ОСОБА_14 , яка приходиться тіткою заявника, дала суду показання, що ОСОБА_1 після першого невдалого шлюбу, зійшлася із ОСОБА_4 , і в них виникли гарні відносини, жили дружно, придбали разом квартиру, були справжньою сім`єю. ОСОБА_4 ставився до дитини заявника, як до власного сина.
Згідно з ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 
Згідно роз`яснень Верховного Суду України, наведених у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
За положенням ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на досліджені в судовому засіданні докази та показання свідків, суд вважає, що заявником доведений факт її проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто по день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Враховуючи вищевикладене, а також те, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка, про який просить заявник, породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне ОСОБА_1 для оформлення її спадкових прав після смерті ОСОБА_4 та вчинення необхідних процесуальних дій відповідно до чинного законодавства, як законного члена сім`ї, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а тому суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити та встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При цьому, суд зауважує, що відсутні докази спільного проживання зазначених осіб саме із 27.05.2015 року, як зазначає заявник. Допитані в судовому засіданні свідки вказували про спільне проживання вказаних осіб більше 12 років, без визначення конкретної дати. Однак, із показів всіх шести свідків слідує, що ОСОБА_4 купував квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи вже у тривалих, постійних фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_1 . Також, заявником надано копію договору купівлі-продажу цієї квартири АДРЕСА_2 . В зазначеній квартирі і на даний час фактично проживає заявник з дитиною, утримує помешкання. Отже, належними і допустимими доказами чітко й достеменно підтверджено факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 з 04 червня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 - по день смерті ОСОБА_4 , що суд і вважає за можливе встановити.
Згідно частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 21, 36 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 12, 18, 23, 76, 89, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 318, 319, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, з ІНФОРМАЦІЯ_6 по ІНФОРМАЦІЯ_2 - по день смерті ОСОБА_4 .
Понесені судові витрати залишити за заявником.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;
Заінтересована особа 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;
Заінтересована особа 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 
Повний текст рішення складено та підписано 20.04.2026 року. 

Суддя   	О. Я. Ярмола