ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/670/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року (суддя В.В. Рянська) у справі № 160/670/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 045650017241 від 16.11.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 12.09.1989 до 25.09.1991 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 та період здійснення підприємницької діяльності з 22.01.2002 до 04.08.2006;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу є протиправним, адже позивач має достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 045650017241 від 16.11.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області:
- зарахувати до страхового стажу позивач період роботи з 12.09.1989 до 25.09.1991 та період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2003 до 30.06.2006;
- повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 13.11.2023 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Записів у трудовій книжці позивача для підтвердження його стажу за період з 12.09.1989 до 25.09.1991 достатньо, оскільки у трудовій книжці зазначено період роботи позивача, записи засвідчені підписом та печаткою. Запис № 11 за датою узгоджується із записом № 10 про звільнення позивача 11.09.1989. У трудовій книжці зазначено, що запис № 11 про прийняття на роботу 12.09.1989 внесено на підставі рішення № 2 (дату документа не вказано), запис № 12 про звільнення 25.09.1991 внесено на підставі розпорядження № 9 від 25.09.1991.
Суд зауважив, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Суд також врахував, що відповідно до підпункту 2.2.3 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003, застрахованими особами є фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).
Суд з`ясував, що до позовної заяви додано копії звітів суб`єкта малого підприємництва – фізичної особи – платника єдиного податку позивача за період І квартал 2003 року-ІІ квартал 2006 року з відмітками про їх отримання ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, та копії квитанцій про сплату позивачем єдиного податку за період березень 2004 року – червень 2006 року. Лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 64209/6-0436-24-11-13 від 26.09.2023 не містить відомостей про наявність у позивача заборгованості зі сплати необхідних платежів під час провадження ним підприємницької діяльності.
Відтак, суд вважав, що наявні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду провадження підприємницької діяльності з 01.01.2003 до 30.06.2006.
За цих обставин, суд дійшов висновку, що рішення № 045650017241 від 16.11.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважав наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви від 13.11.2023 про призначення пенсії позивачу саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як визначеного суб`єкта призначення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу є правомірним, адже наявний у позивача страховий стаж складає лише 25 років 05 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону №1058. Вважає, що позивачу правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи з 12.09.1989 по 25.09.1991 згідно трудової книжки, адже в наказі про прийняття на роботу не зазначено його дату. Зауважує, що позивачу також правомірно не враховано до страхового стажу період підприємницької діяльності з 22.01.2002 по 04.08.2006, адже згідно довідки ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 26.09.2023 №64209/6-0436-24-11-13 надати інформацію щодо системи оподаткування немає можливості, інформація щодо сплати страхових внесків відсутня.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 13.11.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 045650017241 від 16.11.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 30 років. У рішенні зазначено, що страховий стаж заявника становить 25 років 05 місяців. До страхового стажу не зараховано період роботи з 12.09.1989 до 25.09.1991, оскільки не зазначено дату наказу про зарахування на роботу.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 63349-50337/К-01/8-0400/23 від 15.12.2023 на звернення позивача від 15.11.2023 повідомлено, зокрема, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 12.09.1989 до 25.09.1991, що не зарахований за трудовою книжкою, необхідно надати інші документи, які містять відомості про зазначений період роботи. До страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 22.01.2002 до 04.08.2006, оскільки згідно з довідкою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 26.09.2023 № 64209/6-0436-24-11-13 надати інформацію щодо системи оподаткування немає можливості, інформація щодо сплати страхових внесків відсутня. 
Вважаючи протиправним рішення № 045650017241 від 16.11.2023, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Згідно ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу). 
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Матеріалами справи підтверджено, що спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 045650017241 від 16.11.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.
Також, згідно змісту спірного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 12.09.1989 до 25.09.1991 згідно трудової книжки, оскільки не зазначено дату наказу про зарахування на роботу.
Апеляційний суд з`ясував, що трудова книжка НОМЕР_1 містить відомості про трудову діяльність позивача з 12.09.1989 до 25.09.1991.
Колегія суддів вважає, що недоліки у трудовій книжці позивача, про які вказує пенсійний орган, не впливають на зарахування певних періодів роботи позивача, які підтверджено відомостями трудової книжки, до його страхового стажу.
Апеляційний суд звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що період роботи з 12.09.1989 до 25.09.1991 згідно трудової книжки НОМЕР_1 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Пункт 3-1 розділу XV Закону №1058 визначає, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно п.4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Згідно п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
У листі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 64209/6-0436-24-11-13 від 26.09.2023 зазначено, що позивач перебував на податковому обліку у Правобережній ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 22.01.2002 до 04.08.2006, з 04.08.2006 стан платника 16 – припинено (ліквідовано, закрито). Надати інформацію щодо системи оподаткування позивача за період з 22.01.2002 до 04.08.2006 немає можливості у зв`язку із закінченням термінів зберігання документів.
Разом з тим, згідно поданої суду довідки Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 01.08.2006 № 1722326217415063, органом проведено позапланову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності приватного підприємця позивача за період з 01.01.2003 до 01.08.2006 на підставі заяви про припинення підприємницької діяльності. У довідці зазначено, що в період з 01.01.2003 до 30.06.2006 оподаткування доходів від підприємницької діяльності приватний підприємець здійснював на спрощеній системі оподаткування шляхом придбання свідоцтва платника єдиного податку. За наслідками перевірки порушення вимог Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб`єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 не встановлено. У період з 01.07.2006 до 31.07.2006 оподаткування доходів від підприємницької діяльності приватний підприємець здійснював на загальній системі оподаткування шляхом сплати авансових платежів. З 01.07.2006 до 31.07.2006 підприємницьку діяльність не здійснював, прибуток не отримував. За результатами перевірки приватного підприємця позивача порушень податкового законодавства не встановлено.
Крім того, матеріали справи містять копії звітів суб`єкта малого підприємництва – фізичної особи – платника єдиного податку позивача за період І квартал 2003 року-ІІ квартал 2006 року з відмітками про їх отримання ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, та копії квитанцій про сплату позивачем єдиного податку за період березень 2004 року – червень 2006 року.
Як правильно з`ясував суд першої інстанції, лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 64209/6-0436-24-11-13 від 26.09.2023 не містить відомостей про наявність у позивача заборгованості зі сплати необхідних платежів під час провадження ним підприємницької діяльності.
Відтак, колегія суддів вважає, що згідно розділу XV Закону №1058 ведення підприємницької діяльності позивачем у період з 01.01.2003 до 30.06.2006 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
За цих обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 045650017241 від 16.11.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки пенсійний орган не здійснив належний розрахунок страхового стажу позивача.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі № 160/670/24 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 27.03.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров