Справа №463/1614/26
Провадження №3/463/565/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Львів
Суддя Личаківського районного суду м. Львова – Стрепко Н.Л., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши об`єднані судом в одне провадження адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , українця, громадянина України, безробітного, особи з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 5 лютого 2026 року о 17 год. 45 хв. у м. Львові на вул. Шафарика, 1, керуючи автомобілем «Mazda CX-5», р.н. НОМЕР_2 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, здійснюючи рух заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам руху, здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Mazda 6», р.н. НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3.б, 10.9. Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
Окрім того з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №589610 від 12 лютого 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 5 лютого 2026 року о 17 год. 45 хв. у м. Львові на вул. Шафарика, 1, керуючи автомобілем «Mazda CX-5», р.н. НОМЕР_2 , будучи причетним до ДТП не залишився на місці та не повідомив про подію підрозділ поліції, чим порушив вимоги пункту 2.10.а Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. 
24 лютого 2026 року на адресу суду надійшла розписка потерпілого ОСОБА_2 , в якій вказує, що отримав від ОСОБА_1 кошти, що відповідають розміру спричинених збитків внаслідок ДТП, яка трапилась 5 лютого 2026 року, жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_1 не має.
В судовому засіданні 6 березня 2026 року ОСОБА_1 вину визнав частково – в частині спричинення ДТП, вказав, що відшкодував заподіяну шкоду. Вказав, що не мав наміру залишати місце події, однак в`їхав в кучугуру снігу та за ним сформувався корок, а тому його попросили від`їхати. Зазначив, що перебував на місці події близько двох годин, однак не зміг знайти власника пошкодженого автомобіля, оскільки в реєстрах не було даних такого, та не мав на чому залишити свої контакти, коли приїхав на місце наступного ранку вказаного автомобіля вже не було на місці.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оглянувши матеріали справи, вивчивши наявні у ній докази, суд приходить до наступного.
Статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Зокрема згідно з пунктом 1.5. Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Підпунктом б) пункту 2.3. Правил визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до підпункту 10.9. Правил під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Так вина ОСОБА_1 в порушенні вказаних вище пунктів Правил дорожнього руху, та відтаку вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №589600 від 12 лютого 2026 року, схемою дорожньо-транспортної пригоди від 5 лютого 2026 року, рапортом інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 4 УПП у Львівській обл. ДПП лейтенанта поліції Петрука А. від 5 лютого 2026 року, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 5 лютого 2026 року, письмовими поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від 12 лютого 2026 року та поясненнями останнього, даними в судовому засіданні. 
Вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Водночас, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №589610 від 12 лютого 2026 року ОСОБА_1 також вміняється адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, а саме порушення підпункту а) пункту п. 2.10. Правил дорожнього руху України.
Так статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Зокрема підпунктом а) п. 2.10 Правил дорожнього руху України визначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
З огляду на ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.
При цьому відповідно до вимог ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Однак, з наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснень вбачається, що останній не мав умислу залишати місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, залишався на місці події та намагався розшукати власника пошкодженого автомобіля, про що свідчить в тому числі його подальша поведінка щодо відшкодування заподіяних збитків.
Так з вказаної вище розписки потерпілого ОСОБА_2 від 13 лютого 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 було відшкодовано останньому матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, претензій матеріального та морального характеру потерпілий до нього не має.
Будь-яких доказів на спростування пояснень ОСОБА_1 та на підтвердження наявності у нього умислу на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди адміністративні матеріали не містять та таких суду не надано.
Відтак протокол про адміністративне правопорушення та адміністративні матеріали не містять відомостей, які би вказували на наявність умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме про те, що ОСОБА_1 після спричинення дорожньо-транспортної пригоди умисно (задля уникнення відповідальності) покинув місце ДТП. 
При цьому обов`язок повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції визначено пунктом д) пункту 2.10. Правил дорожнього руху, порушення якого протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №589610 від 12 лютого 2026 року ОСОБА_1 не вміняється.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 7 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
Таким чином наявні підстави вважати, що в діях ОСОБА_3 відсутній умисел на залишення місця транспортної пригоди, а відтак в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які достатні докази, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, приходжу до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП підлягає закриттю у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то враховуючи вищенаведене, особу правопорушника, тяжкість скоєного, щире розкаяння винного, усвідомлення ним негативних наслідків вчиненого та відшкодування завданої шкоди, суд вважає за можливе не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами та обмежитись накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.
Окрім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 17, 18, 33, 122-4, 124, 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , визнати винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрати йому покарання у виді адміністративного штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому даної постанови, а в разі її оскарження - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу у визначений строк, постанова надсилається для примусового виконання, а штраф стягується у подвійному розмірі, тобто становитиме 1700 (одну тисячу сімсот) гривень. 
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Стрепко Н.Л.