ЄУН справи: 336/13418/23
Номер провадження: 1-кп/336/338/2026
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6 ,
потерпілої - ОСОБА_7 ,
потерпілої - ОСОБА_8 ,
потерпілої - ОСОБА_9 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,
представника цільного відповідача ПАТ «СК «Оранта-Січ»» - ОСОБА_12 ,
представник цільного відповідача ТОВ «Запорізькі автомобільні лінії» - ОСОБА_13 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12023082050001967 від 28.09.2023 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, працюючого в ТОВ «Запорізькі автомобільні лінії» на посаді водія, пенсіонера, одруженого, не має на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд -

В С Т А Н О В И В:
28 вересня 2023 року, приблизно о 07год. 50хв., водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним пасажирським автобусом «MERCEDES-BENZ 312D ПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух за міським маршрутом №4, по проїзній частині вул. Стартова, у напрямку від вул. Військбуд до вул. Віражна в м.Запоріжжя. В салоні автобусу в якості пасажирів перебували ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Під час руху, поблизу буд. №106 по вул. Стартова в м.Запоріжжя, водій пасажирського автобусу «MERCEDES-BENZ 312D ПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не переконався в безпеці своїх дій, змінив напрямок руху ліворуч, допустив виїзд керованого ним автобусу за межі проїзної частини, де відбувся наїзд на перешкоду у вигляді електроопори та подальше перекидання автобусу на лівий бік.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка ОСОБА_18 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Множинні закриті уламкові переломи ребер зліва (III - VI) зі зміщенням уламків, розрив вісцеральної плеври та S2 лівої легені, гемо пневмоторакс зліва, колапс лівої легені 1 ступеня, опік інших відділів дихальних шляхів, травматична підшкірна емфізема, закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням, що кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Забій правої вушної раковини, травматична підшкірна емфізема, струс головного мозку, травматичний розрив барабанної перетинки, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я».
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Закритий перелом шийки лівої плечової кістки з гематомою лівого плеча, що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день».
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Закритий багатоуламковий перелом шийки правої плечової кістки зі зміщенням, закриті переломи ребер праворуч 9-го по паравертебральній лінії та пахвовій лініям, 10, 11-го по паравертебральній лінії, закритий компресійний перелом тіла першого поперекового хребця (L1) Іст., закриті переломи поперечних відростків тіл 1,2-го поперекових хребців (L1 та L2) як в сукупності так і окремо один від одного кваліфікуються як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день. Рани в проекції проксимальної фаланги 1-ого пальця лівої кисті, 1-ї плеснової кістки лівої стопи, садно в ділянці лівого колінного суглобу кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження».
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Уламковий авульсивний (відривний) перелом голівки правої малогомілкової кістки з наявністю уламку, тракційно зміщеного догори на рівень латерального виростка великогомілкової кістки, і заднього уламка з невеликим зміщенням. Постконтузійний набряк кісткового мозку виростків стегнової і великогомілкової кісток, голівки малогомілкової кістки. Тотальний розрив хрестоподібних зв`язок. Пошкодження латеральної зв`язки 1-2ст на тлі авульсивного перелому. Пошкодження передньої між гомілкової зв`язки 1-2ст. Субтотальне пошкодження м`язово-сухожилкового переходу біцепса переважно короткої головки 2ст., медіальної головки литкового м`язу 1-2 ст. Внутрішнє пошкодження заднього рогу медіального меніска. Виражений посттравматичний набряк параартикулярної та міжм`язової жирової клітковини. Гемартроз у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді: струсу головного мозку, саден м`яких тканин обличчя, рваної рани у лівій тім`яній ділянці з множинними дрібними сторонніми тілами (скло за даними КТ) кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я».
У діях водія автобусу «MERCEDES-BENZ 312D ПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачаються порушення вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні. Суду пояснив, що 28.09.2023 приблизно о 07.45 він, керуючи автобусом «MERCEDES-BENZ 312D ПE», по вул. Стартовій у м.Запоріжжя, виконуючи маршрут зупинився на зупинці «Стартова» на якій в маршрутний автобус зайшли 4 пасажира, після чого попрямував на наступну зупинку, на якій ще зайшли 4-5 пасажирів. Після чого, він попрямував, згідно свого маршруту, на наступну зупинку «Переїзд» по вул. Стартовій у м.Запоріжжя. Він рухався приблизно зі швидкістю 50-60км/год. Рухаючись по центру своєї полоси його обігнав автомобіль червоного кольору, який різко перестроївся у крайню праву сторону його ряду, підрізавши його. В результаті чого він, як водій, прийняв рішення викрутити кермо в ліву сторону, виїхавши за межі зустрічної проїзної частини, де відбувся наїзд на електроопору, в результаті чого автобус перекинувся на лівий бік. В момент ДТП в салоні автобусу перебувало 9 пасажирів. Після ДТП обвинувачений почав вибивати ногами лобове скло, щоб покинути автобус, але не зміг цього зробити. Допомогти пасажирам обвинувачений не міг, оскільки сам потребував допомоги. Через деякий час приїхали рятувальники та допомогли вийти з автобусу. Стаж водіння транспортними засобами складає 46 років. Обвинувачений під час ДТП перебував у тверезому стані. Кожного ранку, перед тим як сісти за кермо маршрутного автобусу, він, як водій, проходить медичний огляд. Не заперечує факт отримання потерпілими тілесних ушкоджень, відповідно до висновків експертів, в результаті вчиненого ним ДТП. Просив суд суворо не карати, відзиви на цивільні позови потерпілих не надав.
Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що 28.09.2023 приблизно 08.00 год. на зупинці «Стартова» зайшла у маршрутний автобус №4. Не доїхавши до наступної зупинки трапилась ДТП. Автобусом керував обвинувачений ОСОБА_4 . Потерпіла перебувала за водієм у третьому ряду сидінь. Водій почав рух не закривши двері, багато розмовляв з пасажирами. Після того як автобус почав рух, водій передавав здачу коштів одному з пасажирів, потім водій нахилився зачинити двері і в цей момент, він не справився з керуванням ТЗ, виїхавши на зустрічну смугу та врізався у стовп. В результаті чого автобус перевернувся на лівий бік. В результаті ДТП потерпіла отримала травму голову, хребта, травму ноги, розрив м`язів, перелом гомілки, багато забоїв. Після ДТП рятувальники вибивали скло, допомагали пасажирам вийти з автобусу. Потерпілу забрала швидка медична допомога, після чого була зроблена операція. Цивільний позов підтримує. Матеріальної допомоги обвинувачений не надавав. Вважає, що покарання повинно бути призначено на розсуд суду. 
Потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, що вона, 28.09.2023 приблизно 08.00 год., зайшла у маршрутний автобус №4. Автобусом керував обвинувачений ОСОБА_4 . Водій перебував у збудливому стані, тому їхав дуже швидко. Водій тримав у руках мобільний телефон, гучно розмовляв. Потерпіла сиділа справа на одномісному сидінні біля вікна. Вона не бачила червоного автомобіля. Вона лише побачила, як водій виїхав на зустрічну смугу та їхав у стовп. Більше ні чого не пам'ятає, оскільки втратила свідомівсть. В результаті ДТП автобус перевернувся на лівий бік. Потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому плеча, забій голови та інші ушкодження. Цивільній позов не подавала. Вважає, що покарання повинно бути призначено на розсуд суду.
Потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 28.09.2023 вона зайшла у маршрутний автобус №4, який рухався в сторону пр. Металургів у м.Запоріжжя. Автобусом керував обвинувачений ОСОБА_4 . Водій перебував у збудженому стані, оскільки його зупинили працівник ТЦК і він запізнювався. Він рухався занадто швидко, як для водія маршрутного автобусу. Потерпіла сиділа на 4 місці справа біля вікна. З її місця дії водія остання бачила добре. За хвилину до ДТП водій складав дрібні кошти у коробку. Після того як автобус від`їхав від зупинки, двері ТЗ не були зачинені і водій, набравши велику швидкість руху, нахилився, щоб закрити двері, і в цей момент, він виїхав на зустрічну смугу, по якій на зустріч рухалось два автомобіля. В результаті чого, обвинувачений викрутив кермо вліво, не намагаючись гальмувати, він врізався у стовп. Потерпіла отримала сильний удар та втратила свідомість. Після чого не пам`ятає обставин подій. Отямившись потерпіла лежала на правому боці, праве плече та рука були порізані склом, від поранень залишились шрами. Особистих речей поруч з потерпілою не було. Пасажири не могли вийти з маршрутного автобусу. Хтось відкрив задні двері автобусу і пасажири почали виходити. Вийшовши потерпіла побачила свої особисті речі, які лежали на землі, та швидку медичну допомогу. Лікарі зробили потерпілій знеболюючий укол. В результаті ДТП потерпіла отримала ЧМТ, розрив правої барабанної перетинки, розрив лівої легені, перелом ключиці, перелом 4х ребер на спині. В результаті ДТП потерпіла ОСОБА_7 отримала 2 групу інвалідності. Директор автомобільних ліній перевів потерпілій на карту 10 000 грн., зазначивши, що це від ОСОБА_4 . Цивільний позов підтримує у повному обсязі. Клопотала призначити покарання на розсуд суду.
Потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що 28.09.2023 року о 07.45 год., вона перебуваючи на зупинці «Військбуд» у м.Запоріжжя зайшла в маршрутний автобус №4. За кермом перебував обвинувачений ОСОБА_4 . Водій рухався занадто швидко, перебував у збудженому стані. Після чого автомобіль їхав до зупинки «Стартова». На вказаній зупинці у маршрутний автобус сіло ще декілька пасажирів. Водій зачинів двері, але на повороті вони відкрились. В цей момент водій потягнувся правою рукою закрити двері, лівою рукою тримав мобільний телефон. Потерпіла сиділа за водієм у другому ряду сидіння ближче до проходу. Попереду потерпілої нікого із пасажирів не було, дії водія вона добре бачила. Водій вивернув руль вліво та врізався у стовп. Що відбувалось далі потерпіла не пам`ятає, бо втратила свідомість. Прокинувшись вона перебувала сама у маршрутному автобусі. Піднятися самостійно потерпіла не змогла через сильну біль у спині та у плечі. З автобусу потерпілу діставала у лежачому положенні. Після чого потерпілу було доставлено у лікарню. В результаті ДТП потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді осколкового перелому плеча, зламані 3 ребра, перелом хребта, забої, гематоми, Обвинувачений матеріальної допомоги не надавав, цивільний позов не заявляла. Просила суд призначити покарання на розсуд суду з позбавленням назавжди права керування ТЗ.
Представник цільного відповідача ПАТ «СК «Оранта-Січ»» - ОСОБА_12 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, клопотав їх задовольнити з врахуванням зменшених вимог.
Представник цільного відповідача ТОВ «Запорізькі автомобільні лінії» - ОСОБА_13 клопотав винести рішення на розсуд суду, відзив до суду не надав.
Представник цивільного позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримала цивільний позов, просила його задовольнити.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Крім пояснень обвинуваченого, його вина у пред`явленому обвинуваченні підтверджується наступними експертизами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до судової інженерно-транспортної експертизи від 10.11.2023 за №СЕ-19/108-23/15527-ІТ встановлено, що:
1. На момент проведення огляду та експертного дослідження рульове керування та робоча гальмівна система автобуса «MERCEDES-BENZ 312DHE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані. Ходова частина автобуса «MERCEDES-BENZ 312DnE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилась в непрацездатному стані.
2. Відповідь на дане питання стосовно рульового керування позбавлена логічного сенсу, оскільки на момент проведення огляду та експертного дослідження рульове керування автобуса «MERCEDES-BENZ 312DEIE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилось у працездатному стані.
Несправність робочої гальмівної системи у вигляді зірваного зі свого місця кріплення живлячого бачка та відмова працездатності ходової частини автобуса «MERCEDES-BENZ 312DHE», реєстраційний номер НОМЕР_1 у вигляді зриву з місця кріплення посиленої стійки стабілізатора в підвісці переднього правого колеса та деформації диску правого переднього колеса виникли в момент дорожньо-транспортної пригоди.
Встановити час розгерметизації правого переднього колеса автобуса «MERCEDES-BENZ 312DHE», реєстраційний номер НОМЕР_1 не є можливим, оскільки це питання виходить за межі компетенції судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортних засобів.
3. Відповідь на дане питання щодо рульового керування, робочої гальмівної системи та відмови працездатності ходової частини у вигляді зриву з місця кріплення посиленої стійки стабілізатора в підвісці переднього правого колеса та деформації диску правого переднього колеса, позбавлена логічного сенсу, оскільки на момент проведення огляду та експертного дослідження рульове керування та робоча гальмівна система автобуса «MERCEDES-BENZ 312DПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 перебували у працездатному стані, а вказані відмови працездатності ходової частини виникли в момент дорожньо-транспортної пригоди. Відповісти на дане питання стосовно розгерметизації правого переднього колеса автобуса «MERCEDES-BENZ 312DПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 можливо лише після встановлення часу виникнення розгерметизації правого переднього колеса.
Відповідно до судової інженерно-транспортної експертизи від 20.11.2023 за №СЕ-19/108-23/16854-ІТ встановлено, що:
1. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 10.1, 12.4, 12.96 Правил дорожнього руху України.
2. У даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_4 є невідповідність до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. У разі, якщо швидкість руху автобуса «MERCEDES-BENZ 3120ПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 перевищувала 50 км/год., тоді в діях водія ОСОБА_4 також є невідповідність до вимог пп.12.4, 12.96 Правил дорожнього руху України, що не знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.
3. У даній дорожній ситуації з урахуванням вихідних даних постанови про призначення судової інженерно-транспортної експертизи, технічна можливість водія ОСОБА_4 уникнути ДТП залежала від виконання ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежився допитом обвинуваченого, поясненнями потерпілих, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням експертиз.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду. 
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.
Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.
Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 під час керування пасажирським автобусом «MERCEDES-BENZ 312D ПE», не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, допустив злочинну недбалість, яка полягає у тому, що ОСОБА_4 не переконався в безпеці своїх дій, змінив напрямок руху ліворуч, допустив виїзд керованого ним автобусу за межі проїзної частини, де відбувся наїзд на перешкоду у вигляді електроопори та подальше перекидання автобусу на лівий бік. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири маршрутного автобусу отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підтверджуються відповідними експертизами. Тому між діяннями ОСОБА_4 та такими наслідками існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Обвинувачений ОСОБА_4 не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх діянь, хоча повинен був і міг їх передбачити. Це свідчить про наявність в його діяннях злочинної недбалості. Вчинений злочин є закінченим.
При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке має необережну форму вини, конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив не тяжкий злочин.
Обставинами, яка згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання, є каяття та сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлені.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, одружений, утриманців немає, офіційно працевлаштований, має зареєстроване та постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Суд також бере до уваги ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому, а також той факт, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 не призвели до незворотних наслідків у виді смерті потерпілих.
Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, роль у скоєному кримінальному правопорушенні та поведінку до і після вчинення такої, враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, враховуючи позицію прокурора, який вважав за можливе призначити покарання у вигляді штрафу, враховуючи, що обвинувачений є пенсіонером, думку потерпілих, які прохали призначити покарання на розсуд суду, думку прокурора, який вважав за можливе призначити покарання у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, суд, вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів призначити покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі. 
Водночас суд зауважує, що у ч. 1 ст. 286 КК України, передбачене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є обов`язковим до призначення. Посилання обвинуваченого, що право керування йому потрібно для роботи судом не може бути розцінено як підстава для незастосування додаткового виду покарання.
Суд наголошує, що призначення покарання є не лише формальним реагуванням держави на вчинення кримінального правопорушення, а й одним із ключових інструментів кримінально-правової політики, спрямованим на досягнення цілей справедливості, превенції та правової визначеності. Покарання неминуче передбачає певні обмеження особистих прав і свобод особи, оскільки за своєю сутністю є державною санкцією за порушення встановленого правопорядку.
Такі обмеження не мають на меті приниження людської гідності або помсту за скоєне, а служать засобом відновлення соціальної справедливості, запобігання новим правопорушенням та формування у засудженої особи належного ставлення до закону. У цьому контексті обраний вид і міра покарання мають відповідати тяжкості вчиненого, особі винного та обставинам, що впливають на рівень його суспільної небезпечності.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що обвинувачений є пенсіонером, враховує наслідки, які настали в результаті ДТП, а саме отримання потерпілими тілесних ушкоджень середньої тяжкості, зокрема потерпіла ОСОБА_7 в результаті ДТП отримала 2 групу інвалідності, обвинувачений раніше не судимий, той факт, що обвинувачений частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_7 у сумі 10 000грн., іншим потерпілим відшкодовано не було, зі слів потерпілих вибачився перед ними, є пенсіонером.
Окрім того, суд враховує той факт, що обвинувачений є водієм маршрутного автобусу, який систематично здійснює перевезення пасажирів, той факт, що обвинувачений погано чує, оскільки в судовому засіданні суддя неодноразово повторювала запитання для обвинуваченого через те, що він зазначав, що погано чує та прохав повторити питання. 
Відтак суд доходить висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк три роки.
Призначене судом покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого. 
Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, та відповідає принципам рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Щодо цивільних позовів, суд зазначає наступне.
У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов, який уточнено в процесі розгляду кримінального провадження. В обґрунтування позову зазначено, що вона 28.09.2023 року в якості пасажира маршрутного таксі № 4 стала учасником ДТП, яка сталась з вини обвинуваченого ОСОБА_4 та отримала чисельні тілесні ушкодження, після довготривалого лікування їй була встановлена 2 група інвалідності. Нею були витрачені кошти на лікування у розмірі 27 922,01 гривень, обвинуваченим ОСОБА_4 з власної ініціативи сплачено 10 000 гривень в якості допомоги на лікування після ДТП, а тому розмірі матеріальної шкоди на лікування становить 17 922,01 гривень. Вона є працюючою особою, тривале лікування призвело до стійкої втрати працездатності, а тому у відповідності до п. 26.1 ст. 26 ЗУ України ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 26.2. передбачено, що страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
Статтею 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено мінімальну заробітну плату на 2023 рік у місячному розмірі: з 1 січня 2023 року - 6 700 гривень. Отже, розмір відшкодування цивільному позивачу за шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності, становить 120 600 грн. (18x6 700 = 120 600).
Також у зв`язку із тимчасової втратою працездатності вона втратила дохід у виді середнього заробітку за весь час перебування на лікарняних за період з 28.09.2023 по 17.01.2024 року у розмірі 76 218,40 гривень (середній заробіток 952,73 грн.*80 днів), тобто саме ця сума підлягає відшкодуванню. Крім того, внаслідок дій обвинуваченого їй була завдана моральна шкода, яка виразилась не тільки в фізичних стражданнях, втрати працездатності на тривалий час, встановлення групи інвалідності, а і душевних, які супроводжуються розгубленістю, тривогою за стан свого здоров`я і життя. Розмір моральної шкоди оцінює у розмірі 350 000 гривень. На підставі викладеного просить стягнути на її користь в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі автомобільні лінії» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» майнову шкоду у розмірі 17 922,01 гривень, моральну шкоду у розмірі 350 000 гривень. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на свою користь шкоду пов`язану зі стійкою втратою працездатності у розмірі 120 600 гривень, шкоду спричинену у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 76 218,40 гривень.
Цивільний відповідач - ПрАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» позовні вимоги визнав частково, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що страховиком відшкодовуються витрати на лікування лише які підтвердженні документально, враховуючи, що не всі препарати мають відношення до лікування травм, отриманих в наслідок ДТП, а тому не підлягають задоволенню. Також не підлягають страховому відшкодуванню витрати за товарними чеками № 328 від 28.09.2023 на суму 1700 гривень та № 113 від 28.12.2023 на суму 1000 гривень, оскільки вони не відповідаю вимогам розрахункових документів у відповідності до ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а отже сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню та визнається страховиком становить 8 064,12 гривень. Що стосується вимог про солідарне стягнення моральної шкоди вони не підлягають задоволенню, солідарний обов`язок або солідарна вимога страховика та страхувальника (ст. 541 ЦК України) не передбачена законодавством України, тому спірні правовідносини не передбачають солідарної відповідальності перед цивільним позивачем. Крім того, моральна шкода відшкодовується страховиком лише у розмірі визначеному у ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто у розмірі 5 відсотків від суми страхового відшкодування, загальний розмір страхового відшкодування становить 8 467,32 гривні з урахуванням моральної шкоди. Вимог про відшкодування шкоди, пов`язаною зі стійкою втратою працездатності у розмірі 120 600 гривень визнано у повному обсязі. Вимоги щодо недоотриманої середньої заробітної плати із тимчасовою втратою працездатності визнаються в частковому розмірі у разі надання потерпілою, яка працездатною особою належних відомостей про нараховані та виплачені суми лікарняних за період непрацездатності у відповідності до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». 
В свою чергу представником цивільного позивача ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_19 надано відповідь на відзив за змістом якої зазначено, відповідно до норми ст. 2 Розділу І ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадської о харчування та послуг», вбачаємо, що розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів» отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у всиновленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну, тому вважає доводи представника відповідача щодо неналежності товарних чеків від 28.09.2023 року № 328 на суму 1 700 грн., від 28.12.2023 року № 113 на суму 1 000 гри не обґрунтованими та нічим не підтвердженими. 
Окрім того, звертає увагу на наявні у матеріалах цивільного позову докази звернення потерпілої до лікарів, у т.ч. до гінеколога (ультразвукове дослідження від 04.11.2023 року та виписка із амбулаторної карти хворої ОСОБА_7 , з яких вбачається, що за наслідками ДТП, яка сталася 28.09.2023 року потерпіла зверталась до гінеколога КНП «Міська лікарня № 8» ЗМР зі скаргами по гінекології. За результатами огляду лікаря-гінеколога їй було призначено лікування наступними препаратами «Фемоста», «Дуфастон», «Лімфоміазот» та супозиторії СК-СД.
Таким чином, твердження представника відповідача стосовно того, що «не підтверджуються медичними призначеннями необхідність придбання наведених вище препаратів», оскільки вони не мають відношення до лікування травм, отриманих внаслідок ДТП є безпідставним та нічим не обґрунтованим з боку ПрАТ «СК «Оранта-Січ». Представником цивільного позивача на підтвердження вимог про відшкодування недоотриманих доходів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надано довідку КНП «Міська лікарня № 8» ЗМР про те, що потерпілій ОСОБА_7 за період перебування на лікарняному з 28.09.2023 по 17.01.2024 за основним місцем роботи нарахування по страховому випадку складає 53 181,10 гривень, виплачено за цей період 42 810,79 гривень, довідка видана станом на 15.03.2024 року.
Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується цивільний позов, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст.ст. 4, 13, 19, 79, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники провадження розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Запорізькі автомобільні лінії». На підставі наказу ТОВ «Запорізькій автомобільні лінії» № 55-к від 31.08.2023 ОСОБА_4 з 01.09.2023 прийнято на посаду водія. Наказом від 01.09.2023 за ним закріплено автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 312D ПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 233-234 т. 2). 
Автомобіль «MERCEDES-BENZ 312D ПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ТОВ Запорізькі лінії» та на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» на підставі полісу № АР/6858589 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 214 т.2). 
Згідно з частини першою статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до статті 1191 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 28.09.2023 з вини обвинуваченого ОСОБА_20 , потерпіла ОСОБА_7 отримала чисельні тілесні ушкодження, після довготривалого лікування їй була встановлена 2 група інвалідності.
Потерпілою ОСОБА_7 заявлено вимогу про стягнення матеріальних збитків пов`язаних з відшкодуванням витрат на лікування у розмірі 27 922,01 гривень, однак цю суму зменшено на розмір добровільної виплати обвинуваченим ОСОБА_4 у розмірі 10 000 гривень, тому загальний розмір матеріальних збитків становить 17 922,01 гривень.
Представник цивільного відповідача не погодився з означеною сумою у зв`язку з її недоведеністю, визнав страхову суму на лікування у розмірі 8 064,12 грн.
Суд погоджується з доводами представника потерпілої щодо надання належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої суми у розмірі 17 922,01 гривень. 
Судом встановлено, що потерпілою доведено належними та допустимими доказами витрати на лікування у розмірі 17 922,01 гривень, зокрема наданими товарними та фіскальними чеками про сплату медичних препаратів та послуг під час лікування (а.с. 46-102 т.1).
Тому суд, знаходить суму витрат на лікування обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в межах заявлених вимог. 
Згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6858589 від 07.08.2023 року, виданого ПрАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», застраховано цивільно-правову відповідальність, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «MERCEDES-BENZ 312D ПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого зазначений ТОВ «Запорізькі автомобільні дороги». (а.с. 214 т.2) 
Подія, яка відбулася 28.09.2023 року за участю забезпеченого транспортного засобу є страховим випадком.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).
Крім того, відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Такий висновок зроблений Великою палатою Верховного Суд 20.06.2018 року по справі № 308/3162/15-ц.
Отже, враховуючи той факт, що у відповідачів відсутній солідарний обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає за необхідним стягнути витрати на лікування у розмірі 17 922,01 грн. з ПрАТ «СК «Оранта-Січ». 
Що стосується вимог про відшкодування шкоди пов`язаною зі стійкою втратою працездатності, суд знаходить їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до п. 26.1 ст. 26 ЗУ України ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 26.2. передбачено, що страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
Статтею 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено мінімальну заробітну плату на 2023 рік у місячному розмірі: з 1 січня 2023 року - 6 700 гривень. 
ОСОБА_7 у відповідності до Довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісіє серії 12ППГ № 164965 від 17.01.2025 встановлено другу групу інвалідності, яка встановлена у наслідок травм отриманих при ДТП (а.с. 43 т.1). 
Отже, розмір відшкодування ОСОБА_7 за шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності, становить 120 600 грн. (18x6 700 = 120 600), який потрібно стягнути з ПрАТ «СК «Оранта-Січ».
Представником відповідача означені вимоги у відзиві визнані у повному обсязі.
Стосовно відшкодування неотримання доходів у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності.
Згідно ст. 25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.
Відповідно до п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.95 року N 100 /зі змінами та доповненнями/, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.
Як вбачається із довідки про доходи, ОСОБА_7 за вих. № 03-30/20 від 22.02.2024 року, з 17.01.2008 року по теперішній час працює в КНП «Міська лікарня № 8» ЗМР на посаді рентгенолаборанта (а.с. 170 т.1).
Згідно довідки про доходи за вих. № 03-30/20 від 22.02.2024, ОСОБА_7 у липні 2023 року було нараховано заробітну плату в сумі 21 307,14 грн., у серпні 2023 р. - 20 613,02 грн., всього 41 920,16 грн. За вказані два місяці /44 робочі дні/, середньоденний середній заробіток буде становити 952, 73 грн. (а.с. 171 т. 1).
Отже, не отримана заробітна плата ОСОБА_7 становить 76 218,40 гривень (952,73 грн.*80 робочих днів). 
Із листів непрацездатності вбачається, що з 28.09.2023 року по 17.01.2024 рік ОСОБА_7 перебувала на лікарняних внаслідок ДТП, яка сталась 28.09.2023 року, що підтверджується медичними висновками (а.с. 174-184 т.1).
Суд погоджується з запереченнями представника страхувальника, що згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» та статтею 988 ЦК України страхове відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності не може перевищувати розміру прямого збитку, тобто не покритого іншим видом страхування, якого зазнав страхувальник, а тому не може бути подвійного страхування.
Отже, у страховика відсутній обов`язок виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за шкоду, відшкодовану за рахунок інших видів страхування.
Представник потерпілої погоджуючись з наданими запереченнями надав довідку КНП «Міська лікарня № 8» ЗМР про те, що потерпілій ОСОБА_7 за період перебування на лікарняному з 28.09.2023 по 17.01.2024 за основним місцем роботи нарахування по страховому випадку складає 53 181,10 гривень, виплачено за цей період 42 810,79 гривень, довідка видана станом на 15.03.2024 року. Враховуючи дату постановлення вироку, суд вважає, що потерпілій ОСОБА_7 було виплачено всю суму страхового випадку за основним місцем роботи - 53 181,10 грн. 
Враховуючи наведені положення, суд вважає що сума недотриманих доходів ОСОБА_7 у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності становить 23 037,30 гривень (76 218,40 грн.-53 181,10грн.), підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Оранта-Січ».
Що стосується позовних вимог щодо солідарного стягнення суми компенсації моральної шкоди, завданої злочином, суд виходить з наступного. 
Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: № 932/7530/21 від 07 червня 2023 року; №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).
Аналіз положень статей 1166,1167,1187,1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Отже, положення статей 1187,1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні вказаного спору повинна надаватися спеціальним нормам. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року по справі № 606/1630/21.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
В обґрунтування вимог позову у позовній заяві зазначено, що з урахуванням перенесених позивачем моральних страждань та фізичного болю, що будуть супроводжувати позивача довготривалий час, а можливо і все життя, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан її психологічного здоров`я, розмір моральної шкоди позивач оцінює у 350 000 грн., який складається з відшкодування моральної шкоди.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У відповідності до ст. 23.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
-шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
-шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
-шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
-моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
-шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно ст. 26-1 відшкодування моральної шкоди,заподіяної потерпілому страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
З урахуванням розміру моральної шкоди який підлягає відшкодуванню потерпілій з (5%) та суми страхового відшкодування, яка складається з фактичних витрат на лікування у розмірі 17 922,01 грн., стійкої втрати працездатності 120 600 гривень, суми недотриманих доходів у зв`язку з втратою працездатності 23 037,30 гривень, що у загальному розмірі складають 161 559,31 грн., то сума моральної шкоди, яка повинна була бути відшкодована страховиком на користь позивача складає 8077,96 грн. (5% від загальної суми страхової виплати у розмірі 161 559,31 грн.). 
Крім того, відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Такий висновок зроблений Великою палатою Верховного Суд 20.06.2018 року по справі № 308/3162/15-ц.
Отже, враховуючи той факт, що у відповідачів відсутній солідарний обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає за необхідним стягнути з ПрАТ «СК «Оранта-Січ» моральну шкоду у розмірі 8077,96 грн. 
При вирішенні вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.
Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього транспортного засобу, а не безпосередньо винним водієм.
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте,не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Як вказано в постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 944/1122/21: «під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану».
У справі, що є предметом розгляду, потерпіла ОСОБА_7 посилається на те, що внаслідок ДТП їй була завдана моральна шкода, у вигляді спричинення справжнього шоку; перенесення нервових переживань; постійне відвідування лікарень, спричинило виникнення негативних змін в її житті, щоденних думок та спогадів про ДТП, страху можливого повторення події, негативних переживаннях, насторозі, тривозі, важкості виконання повсякденних обов`язків у зв`язку з пригніченим емоційним станом, відірваності від соціального життя, зниженому настрої, порушенні сну, дратівливості.
В даному випадку суд вважає, що цивільним позивачем доведено, що пережиті нею негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди.
Суд зауважує, що у повсякденному житті часом можуть виникати ситуації, коли особа зазнає негативних емоцій через певні дії/бездіяльність оточуючих, проте не кожен такий випадок свідчить про те, що такі негативні емоції досягли рівня страждань, і можуть бути трансформовані у грошовий еквівалент шляхом стягнення моральної шкоди з винуватця їх виникнення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Оскільки позивачем доведено заподіяння їй моральної шкоди, характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, у зв`язку з чим, суд вбачає достатні і обґрунтовані правові підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., яку потрібно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі автомобільні лінії».
У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов, в обґрунтування позову зазначено, що вона 28.09.2023 року в якості пасажира маршрутного таксі № 4 стала учасником ДТП, яка сталась з вини обвинуваченого ОСОБА_4 та отримала чисельні тілесні ушкодження, які призвели до тривалого лікування. Нею були витрачені кошти на лікування у розмірі 10 108,68 гривень. Вона є працюючою особою, тривале лікування призвело до тимчасової втрати працездатності та упущеного доходу у виді середнього заробітку за весь час перебування на лікарняних за період з 28.09.2023 по 116.02.2024 року у розмірі 34 506,00 гривень (середній заробіток 479,25 грн.*72 робочих дня), тобто саме ця сума підлягає відшкодуванню. Крім того, внаслідок дій обвинуваченого їй була завдана моральна шкода, яка виразилась не тільки в фізичних стражданнях, втрати працездатності на тривалий час, встановлення групи інвалідності, а і душевних, які супроводжуються розгубленістю, тривогою за стан свого здоров`я і життя. Розмір моральної шкоди оцінює у розмірі 250 000 гривень. На підставі викладеного просить стягнути на її користь в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі автомобільні лінії» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» майнову шкоду у розмірі 10 108,68 гривень, моральну шкоду у розмірі 250 000 гривень. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на свою користь шкоду спричинену тимчасовою втратою працездатності у розмірі 34 506,00 гривень.
Представником цивільного відповідача надано відзив на позов, за змістом якого вимоги потерпілої ОСОБА_6 в частині витрат на лікування у розмірі 10 108,68 гривень визнано у повному обсязі. Що стосується вимог про солідарне стягнення моральної шкоди вони не підлягають задоволенню, солідарний обов`язок або солідарна вимога страховика та страхувальника (ст. 541 ЦК України) не передбачена законодавством України, тому спірні правовідносини не передбачають солідарної відповідальності перед цивільним позивачем. Крім того, моральна шкода відшкодовується страховиком лише у розмірі визначеному у ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто у розмірі 5 відсотків від суми страхового відшкодування. Вимоги щодо недоотриманої середньої заробітної плати із тимчасовою втратою працездатності визнаються в частковому розмірі у разі надання потерпілою, яка працездатною особою належних відомостей про нараховані та виплачені суми лікарняних за період непрацездатності у відповідності до ЗУ «»Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується цивільний позов, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст.ст. 4, 13, 19, 79, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники провадження розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Запорізькі автомобільні лінії». На підставі наказу ТОВ «Запорізькій автомобільні лінії» № 55-к від 31.08.2023 ОСОБА_4 з 01.09.2023 прийнято на посаду водія та за ним закріплено автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 312D ПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 233 т. 2). 
Вказаний автомобіль належить на праві приватної власності ТОВ Запорізькі лінії» та на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» на підставі полісу № АР/6858589 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 214 т.2). 
Згідно з частини першою статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до статті 1191 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 28.09.2023 з вини обвинуваченого ОСОБА_20 потерпіла ОСОБА_6 отримала чисельні тілесні ушкодження, та вимушена була догвотривало лікуватись. Потерпілою ОСОБА_6 заявлено вимогу про стягнення матеріальних збитків пов`язаних з відшкодуванням витрат на лікування у розмірі 10 108,68 гривень.
Представник цивільного відповідача погодився з означеною сумою та визнав її розмір у повному обсязі. 
Згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6858589 від 07.08.2023 року, виданого ПрАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», застраховано цивільно-правову відповідальність, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «MERCEDES-BENZ 312D ПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого зазначений ТОВ «Запорізькі автомобільні дороги». 
Подія, яка відбулася 28.09.2023 року за участю забезпеченого транспортного засобу є страховим випадком.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).
Крім того, відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Такий висновок зроблений Великою палатою Верховного Суд 20.06.2018 року по справі № 308/3162/15-ц.
Отже, враховуючи той факт, що у відповідачів відсутній солідарний обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає за необхідним стягнути витрати на лікування у розмірі 10 108,68 грн. з ПрАТ «СК «Оранта-Січ». 
Стосовно відшкодування неотримання доходів у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності.
Згідно ст. 25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.
Відповідно до п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.95 року N 100 /зі змінами та доповненнями/, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.
На довідки ННМЦ «Університетська клініка» ОСОБА_6 з 03.07.2017 року працює на посаді ліфтера господарсько-обслуговуючого персоналу (а.с. 46 т.2). 
Із листів непрацездатності вбачається, що з 28.09.2023 року по 16.02.2024 ОСОБА_6 перебувала на лікарняних внаслідок ДТП, яка сталась 28.09.2023 року, що підтверджується медичними висновками (а.с. 48-65 т.1). З наданого розрахунку сума витрат пов`язаних з втратою працездатності становить 34 506 гривень.
Суд погоджується з запереченнями представника страхувальника, що згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» та статтею 988 ЦК України страхове відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності не може перевищувати розміру прямого збитку, тобто не покритого іншим видом страхування, якого зазнав страхувальник, а тому не може бути подвійного страхування.
Отже, у страховика відсутній обов`язок виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за шкоду, відшкодовану за рахунок інших видів страхування.
Потерпілою ОСОБА_6 на підтвердження заявлених вимог не було надано довідку про нарахування сум по страховому випадку за період перебування на лікарняному за основним місцем роботи, тому задля недопущення подвійного стягнення сум страхового випадку суд відмовляє у задоволенні цих вимог. 
Що стосується позовних вимог щодо солідарного стягнення суми компенсації моральної шкоди, завданої злочином, суд виходить з наступного. 
Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: № 932/7530/21 від 07 червня 2023 року; №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).
Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Отже, положення статей 1187,1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні вказаного спору повинна надаватися спеціальним нормам. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року по справі № 606/1630/21.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
В обґрунтування вимог позову у позовній заяві зазначено, що з урахуванням перенесених позивачем моральних страждань та фізичного болю, що будуть супроводжувати позивача довготривалий час, а можливо і все життя, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан її психологічного здоров`я, розмір моральної шкоди позивач оцінює у 250 000 грн., який складається з відшкодування моральної шкоди.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У відповідності до ст. 23.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
-шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
-шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
-шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
-моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
-шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно ст. 26-1 відшкодування моральної шкоди,заподіяної потерпілому страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
З урахуванням розміру моральної шкоди який підлягає відшкодуванню потерпілій з (5%) та суми страхового відшкодування, яка складається з фактичних витрат на лікування у розмірі 10 108,68 гривень, то сума моральної шкоди, яка повинна була бути відшкодована страховиком на користь позивача складає 505,44 грн. (5% від загальної суми страхової виплати у розмірі 10 108,68 грн.). 
Крім того, відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Такий висновок зроблений Великою палатою Верховного Суд 20.06.2018 року по справі № 308/3162/15-ц.
Отже, враховуючи той факт, що у відповідачів відсутній солідарний обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає за необхідним стягнути з ПрАТ «СК «Оранта-Січ» моральну шкоду у розмірі 505,44 грн.
При вирішенні вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.
Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього транспортного засобу, а не безпосередньо винним водієм.
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Як вказано в постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 944/1122/21: «під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду таз чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану».
У справі, що є предметом розгляду, потерпіла ОСОБА_6 посилається на те, що внаслідок ДТП їй була завдана моральна шкода, у вигляді спричинення справжнього шоку; перенесення нервових переживань; постійне відвідування лікарень, спричинило виникнення негативних змін в її житті, щоденних думок та спогадів про ДТП, страху можливого повторення події, негативних переживаннях, насторозі, тривозі, важкості виконання повсякденних обов`язків у зв`язку з пригніченим емоційним станом, відірваності від соціального життя, зниженому настрої, порушенні сну, дратівливості.
В даному випадку суд вважає, що цивільним позивачем доведено, що пережиті нею негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди.
Суд зауважує, що у повсякденному житті часом можуть виникати ситуації, коли особа зазнає негативних емоцій через певні дії/бездіяльність оточуючих, проте не кожен такий випадок свідчить про те, що такі негативні емоції досягли рівня страждань, і можуть бути трансформовані у грошовий еквівалент шляхом стягнення моральної шкоди з винуватця їх виникнення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Оскільки позивачем доведено заподіяння їй моральної шкоди, характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, у зв`язку з чим, суд вбачає достатні і обґрунтовані правові підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., яку потрібно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі автомобільні лінії».
У кримінальному провадженні цивільним позивачем ОСОБА_10 заявлений цивільний позов. В обґрунтування позову зазначено, що вона 28.09.2023 року в якості пасажира маршрутного таксі № 4 стала учасником ДТП, яка сталась з вини обвинуваченого ОСОБА_20 та отримала чисельні тілесні ушкодження, які призвели до тривалого лікування. Нею були витрачені кошти на лікування у розмірі 14 262,51 гривень. Внаслідок дій обвинуваченого їй була завдана моральна шкода, яка виразилась не тільки в фізичних стражданнях, втрати працездатності на тривалий час, встановлення групи інвалідності, а і душевних, які супроводжуються розгубленістю, тривогою за стан свого здоров`я і життя. Розмір моральної шкоди оцінює у розмірі 300 000 гривень. На підставі викладеного просить стягнути на її користь в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі автомобільні лінії» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» майнову шкоду у розмірі 14 262,51 гривень, моральну шкоду у розмірі 300 000 гривень. 
Представником цивільного відповідача надано відзив на позов, за змістом якого вимоги цивільного позивача ОСОБА_10 в частині витрат на лікування у розмірі 14 262,51 гривень визнає частково, тобто у розмірі 13 464,87 гривень, який підтверджено матеріалами справи. Що стосується вимог про солідарне стягнення моральної шкоди вони не підлягають задоволенню, солідарний обов`язок або солідарна вимога страховика та страхувальника (ст. 541 ЦК України) не передбачена законодавством України, тому спірні правовідносини не передбачають солідарної відповідальності перед цивільним позивачем. Крім того, моральна шкода відшкодовується страховиком лише у розмірі визначеному у ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто у розмірі 5 відсотків від суми страхового відшкодування. Вимоги щодо недоотриманої середньої заробітної плати із тимчасовою втратою працездатності визнаються в частковому розмірі у разі надання потерпілою, яка працездатною особою належних відомостей про нараховані та виплачені суми лікарняних за період непрацездатності у відповідності до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується цивільний позов, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст.ст. 4, 13, 19, 79, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники провадження розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Запорізькі автомобільні лінії». На підставі наказу ТОВ «Запорізькій автомобільні лінії» № 55-к від 31.08.2023 ОСОБА_4 з 01.09.2023 прийнято на посаду водія та за ним закріплено автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 312D ПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 233 т. 2). 
Вказаний автомобіль належить на праві приватної власності ТОВ Запорізькі лінії» та на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» на підставі полісу № АР/6858589 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 214 т.2). 
Згідно з частини першою статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до статті 1191 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 28.09.2023 з вини обвинуваченого ОСОБА_20 , цивільний позивач ОСОБА_10 отримала чисельні тілесні ушкодження та вимушена була довготривало лікуватись. 
ОСОБА_10 заявлено вимогу про стягнення матеріальних збитків пов`язаних з відшкодуванням витрат на лікування у розмірі 14 262,51 гривень.
Представник цивільного відповідача заперечував проти стягнення означеної суми, вказавши на те, що цивільним позивачем необґрунтовано необхідність придбання зуб очисної нитки відповідно до чеку № 11251 від 08.01.2024, двічі включено витрати за фіскальним чеком від 27.10.2023 № 000153286 на суму 290 гривень, за чеком від 05.10.2023, за яким здійснювалась оплата у розмірі 350 гривень не вказано за які послуги чи товари. 
Суд, частково погоджується з запереченнями цивільного відповідача, дійсно ОСОБА_10 у загальну суму витрачену на лікування двічі враховано чек від 27.10.2023 № 000153286 на суму 290 гривень та чек від 05.10.2023, за яким здійсненна оплата у розмірі 350 гривень без зазначення послуг чи товарів. Цивільним позивачем чек № 11251 від 08.01.2024 не надавався та вартість придбаного товару не враховувались у загальний розмір витрат, тому суд вважає вимоги цивільного позивача на суму 13 662,51 гривень є обґрунтованими, і такими що підлягають задоволенню. 
Згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6858589 від 07.08.2023 року, виданого ПрАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», застраховано цивільно-правову відповідальність, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «MERCEDES-BENZ 312D ПE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого зазначений ТОВ «Запорізькі автомобільні дороги». 
Подія, яка відбулася 28.09.2023 року за участю забезпеченого транспортного засобу є страховим випадком.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).
Крім того, відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Такий висновок зроблений Великою палатою Верховного Суд 20.06.2018 року по справі № 308/3162/15-ц.
Отже, враховуючи той факт, що у відповідачів відсутній солідарний обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає за необхідним стягнути витрати на лікування у розмірі 13 622,51 грн. з ПрАТ «СК «Оранта-Січ». 
Що стосується позовних вимог щодо солідарного стягнення суми компенсації моральної шкоди, завданої злочином, суд виходить з наступного. 
Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: № 932/7530/21 від 07 червня 2023 року; №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).
Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Отже, положення статей 1187,1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні вказаного спору повинна надаватися спеціальним нормам. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року по справі № 606/1630/21.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
В обґрунтування вимог позову у позовній заяві зазначено, що з урахуванням перенесених позивачем моральних страждань та фізичного болю, що будуть супроводжувати позивача довготривалий час, а можливо і все життя, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан її психологічного здоров`я, розмір моральної шкоди позивач оцінює у 250 000 грн., який складається з відшкодування моральної шкоди.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У відповідності до ст. 23.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
-шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
-шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
-шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
-моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
-шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно ст. 26-1 відшкодування моральної шкоди,заподіяної потерпілому страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
З урахуванням розміру моральної шкоди який підлягає відшкодуванню потерпілій з (5%) та суми страхового відшкодування, яка складається з фактичних витрат на лікування у розмірі 13 622,51 гривень, то сума моральної шкоди, яка повинна була бути відшкодована страховиком на користь позивача складає 681,12 грн. (5% від загальної суми страхової виплати у розмірі 13 622,51 грн.). 
Крім того, відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Такий висновок зроблений Великою палатою Верховного Суд 20.06.2018 року по справі № 308/3162/15-ц.
Отже, враховуючи той факт, що у відповідачів відсутній солідарний обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає за необхідним стягнути з ПрАТ «СК «Оранта-Січ» моральну шкоду у розмірі 681,12 грн.
При вирішенні вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.
Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього транспортного засобу, а не безпосередньо винним водієм.
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте,не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Як вказано в постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 944/1122/21: «під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду таз чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану».
У справі, що є предметом розгляду, цивільний позивач ОСОБА_10 посилається на те, що внаслідок ДТП їй була завдана моральна шкода, у вигляді спричинення справжнього шоку; перенесення нервових переживань; постійне відвідування лікарень, спричинило виникнення негативних змін в її житті, щоденних думок та спогадів про ДТП, страху можливого повторення події, негативних переживаннях, насторозі, тривозі, важкості виконання повсякденних обов`язків у зв`язку з пригніченим емоційним станом, відірваності від соціального життя, зниженому настрої, порушенні сну, дратівливості.
В даному випадку суд вважає, що цивільним позивачем доведено, що пережиті нею негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди.
Суд зауважує, що у повсякденному житті часом можуть виникати ситуації, коли особа зазнає негативних емоцій через певні дії/бездіяльність оточуючих, проте не кожен такий випадок свідчить про те, що такі негативні емоції досягли рівня страждань, і можуть бути трансформовані у грошовий еквівалент шляхом стягнення моральної шкоди з винуватця їх виникнення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Оскільки позивачем доведено заподіяння їй моральної шкоди, характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, у зв`язку з чим, суд вбачає достатні і обґрунтовані правові підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., яку потрібно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі автомобільні лінії».
Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 та ч. 4 ст. 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Запобіжні заходи у цьому кримінальному провадженні не застосовувались.
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації щодо майна, на яке накладено арешт.
Враховуючи викладене, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2023 у справі № 334/8808/23 (провадження № 1-кс/334/2844/2023) на автобус «Mercedes-Benz 312DПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_21 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , після набрання вироком законної сили, підлягає скасуванню.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 124, 126, 127-129, 318, 322, 342-351, 358,363-368 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 75-77, ч.1 ст. 286 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000,00 грн (п`ятдесят одна тисяча гривень 00 копійок) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Позов ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_7 витрати на лікування у розмірі 17 992,01 гривень, витрати пов`язані зі стійкою втратою працездатності у розмірі 120 600,00 гривень, витрати із тимчасовою втратою працездатності у виді середнього заробітку у розмірі 23 037,30 гривень, моральну шкоду у розмірі 8 077,96 гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі автомобільні лінії» на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити. 
Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_6 витрати на лікування у розмірі 10 108,68 гривень, моральну шкоду у розмірі 505,43 гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі автомобільні лінії» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити. 
Позов ОСОБА_10 задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_10 витрати на лікування у розмірі 13 622,51 гривень, моральну шкоду у розмірі 681,13 гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі автомобільні лінії» на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави понесені витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» №СЕ-19/108-23/15527-ІТ від 10.11.2023 у сумі 2 868,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави понесені витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму ДТП» №СЕ-19/108-23/16854-ІТ від 20.11.2023 у сумі 5 736,00 грн.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2023 у справі № 334/8808/23 (провадження № 1-кс/334/2844/2023) на автобус «Mercedes-Benz 312DПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_21 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , після набрання вироком законної сили - скасувати.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили не обирати.
Речові докази: автобус «Mercedes-Benz 312DПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_21 , який знаходиться на майданчику тимчасового тримання ТЗ ГУНП в Запорізькій області, повернути останньому.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_1