Справа № 708/1601/25
Провадження № 2-о/708/10/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області одноособово у складі головуючого судді Попельнюха А. О. розглянув у приміщенні Чигиринського районного суду Черкаської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Черкаський обласний центр зайнятості про встановлення факту припинення трудових відносин та 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що він з 21.05.2015 перебував у трудових відносинах з фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 на посаді вантажника (як основне місце роботи. 
З 31.05.2015 між ним та ФОП ОСОБА_2 була досягнута домовленість про розірвання трудового договору за згодою сторін. Проте у трудову книжку ОСОБА_1 запис про звільнення не був внесений. Окрім того, не була подана інформація про таке звільнення до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України. 31.05.2015 заявником фактично була припинена трудова діяльність. Натомість про неналежне оформлення припинення трудових відносин ОСОБА_1 стало відомо лишу у серпні 2025 року під час спроби працевлаштування, оскільки йому було відмовлено у працевлаштуванні через відсутність інформації про припинення попередніх трудових відносин.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_2 припинила свою діяльність 24.02.2017, що наразі виключає можливість належного оформлення факту припинення трудових відносин та відображення інформації про це у відповідних реєстрах. Оскільки такого роботодавця як ФОП ОСОБА_2 наразі не існує, відсутній правовий механізм належного оформлення факту припинення трудових відносин, окрім як у судовому порядку. Встановлення такого факту потрібно заявникові для набуття можливості подальшого працевлаштування або набуття статусу безробітної особи, що стало підставою для звернення до суду. Просить суд установити факт припинення трудових відносин між ним та ФОП ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 31.05.2015.
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.01.2026 провадження у справі відкрито, справа призначена до судового розгляду.
У визначений судом день та час судового розгляду учасники не з`явилися. 
Заявник ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Подану заяву про встановлення факту припинення трудових відносин підтримав та просив суд її задовольнити. 
Заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомила. Правом подання письмових пояснень суду ОСОБА_2 не скористалася, жодних заяв або клопотань суду не подала.
Заінтересована особа Черкаський обласний центр зайнятості явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. Правом подання письмових пояснень суду заінтересована особа не скористалася, жодних заяв або клопотань суду не подала.
За таких обставин неявка учасників не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У частині першій статті 293 Цивільного процесуального кодексу України законодавцем надано визначення окремого провадження, відповідно до якого окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
На підставі п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Пунктом 7 зазначеної Постанови визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Від встановлення факту припинення трудових відносин залежить зміна прав заявника, зокрема право на його працевлаштування або право набуття статусу безробітної особи.
За своєю правовою природою трудові правовідносини — це добровільні, вольові відносини між працівником і роботодавцем, що регулюються законодавством. Працівник зобов`язується виконувати роботу за спеціальністю чи посадою, підпорядковуючись внутрішньому розпорядку, а роботодавець забезпечує умови праці та виплачує зарплату. Основою є трудовий договір, а правовідносини оформляються наказом про прийняття на роботу.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Підстави припинення трудового договору регламентовані статтею 36 Кодексу законів про працю України. З аналізу зазначених норм убачається, що однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).
Відповідно до вимог пункту 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08 червня 2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.
Законом України «Про зайнятість населення» надані визначення термінів, вживаних у цьому Законі, та визначено, що безробітний – це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону).
Під час розгляду справи судом установлено, що ОСОБА_1 21.05.2015 був прийнятий на роботу ФОП ОСОБА_2 на посаду вантажника, про що у трудовій книжці заявника серії НОМЕР_1 зроблений відповідний запис за № 9 від 21.05.2015. Запис зроблений на підставі наказу № 1 від 21.05.2015. 
Відповідно до відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб судом установлено, що у розділі «Інформація про трудові відносини» відображені відносини про працевлаштування ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_2 , зокрема запис під № 7 підтверджує прийняття на роботу заявника з 21.05.2015.
У свою чергу надані суду індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-5) підтверджують, що роботодавцем ФОП ОСОБА_2 були нараховані доходи ОСОБА_1 у травні 2015 року у сумі 1 220,00 грн за 11 робочих днів. Інші відомості про нарахування доходу заявникові у реєстрі застрахованих осіб відсутні. Наведене на переконання суду підтверджує доводи ОСОБА_1 , що трудові відносини між ним та ФОП ОСОБА_2 існували з 21.05.2015 до 31.05.2015 та, відповідно, у подальшому були припинені.
Надані суду відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ФОП ОСОБА_2 підтверджують, що такий суб`єкт господарювання припинив свою діяльність, про що відповідні відомості до реєстру були внесені 24.02.2017. 
Аналізуючи наведене судом установлені підстави стверджувати, що відсутність офіційних відомостей про припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 обмежує трудові права заявника. У свою чергу припинення ОСОБА_2 господарської діяльності як роботодавцем виключає можливість вирішення зазначеного питання позасудовим шляхом, а також можливість звернення ОСОБА_1 до суду у порядку позовного провадження.
Метою установлення факту припинення трудових відносин для ОСОБА_1 є необхідність внесення відповідних відомостей до офіційних реєстрів для подальшого працевлаштування заявника або набуття ним статусу безробітної особи. 
Такі висновки суду базуються на положеннях Основного Закону, оскільки Конституція України закріплює та гарантує базові права і свободи людини і громадянина, зокрема гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст. 43 Конституції України). Натомість установлені судом обставини наразі обмежують право ОСОБА_1 на працю, у свою чергу припинення господарської діяльності роботодавцем не дає можливості захистити своє право шляхом звернення до суду у позовному провадженні.
Аналізуючи наведені заявником на обґрунтування поданої заяви доводи, наявне правове регулювання майнових правовідносин та відсутність норм, які регулюють правовідносини у аналогічних ситуаціях, суд під час розгляду справи ураховує правову позицію Верховного Суду, надану у постанові від 13.06.2024 у справі № 333/8899/21 (провадження № 61-6732св23).
Суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі N 2-591/11, провадження N 14-31цс21)).
Зокрема під час розгляду справи Верховний Суд зазначив, що тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.
Касаційний суд зауважив, що можуть існувати випадки, коли "відсутня" особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатував, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли "відсутня" особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). 
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявник ОСОБА_1 , не зважаючи на фактичне припинення трудових відносин із ФОП ОСОБА_2 з 31.05.2015, станом на момент звернення до суду має статус працевлаштованої особи, і усунути зазначену невідповідність наразі він не має можливості. Інші позасудові способи внесення (актуалізації) відомостей про припинення трудових відносин законодавцем не визначені. Наявність відомостей про працевлаштування заявника порушує його права, оскільки він наразі обмежений у своїх трудових правах, зокрема позбавлений можливості набуття статусу безробітної особи, обмежений у можливості працевлаштування. За таких обставин та з урахуванням наявності підстав вважати його трудові відносини із ФОП ОСОБА_2 припиненими суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення такого факту у судовому порядку, відповідно заява підлягає до задоволення. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71-89, 259, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :
Задовольнити заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Черкаський обласний центр зайнятості, про встановлення факту припинення трудових відносин.
Встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 з 31 травня 2015 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники та їх адреси:
Заявник: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_1 );
Заінтересована особа: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстр.: АДРЕСА_2 );
Заінтересована особа: Черкаський обласний центр зайнятості (код ЄДРПОУ: 02771598, місцезнаходження: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Володимира Ложешнікова, буд. 56).

Повний текст рішення складений 26.02.2026.

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ