КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 378/1166/25 Головуючий у суді першої інстанції - Скороход Т.Н.
Номер провадження № 22-ц/824/5504/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства «Акцент Банк», поданою представником Омельченком Євгеном Володимировичем, на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Скороход Т.Н., у селищі Ставище, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року АТ «Акцент банк»звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101727445616382 від 27 вересня 2024 року у розмірі 10 197,45 грн станом на 27 серпня 2025 року, яка складається з наступного: 5 500 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 4 160,22 грн - загальний залишок за процентами; а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.
Позовні вимоги мотивував тим, що 27 вересня 2024 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклала з банком кредитний договір №АВН0СТ155101727445616382, щодо надання їй кредиту у розмірі 5 500 грн строком на 36 місяців (до 26.09.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85.00 % щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (кредитний договір складається із заяви клієнта та графіку погашення кредиту).
У відповідності до п. п. 3-5 кредитного договору ліміт цього договору складає 5 500,00 грн на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 26.09.2027, терміном на 36 місяців.
Згідно з п. 6 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 85,00 % річних.
Відповідно до п. 7, позичальник сплачує банку комісію в розмірі 0.00 грн.
Відповідно до п. 11 заяви про надання послуги «Швидка готівка» та/або паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка», у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн. ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу.
Також, позивач зазначив, що, у відповідності до п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (набирав чинності 24 грудня 2023 року, плюс 30 днів), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом №3498- IX (набрав чинності 24 грудня 2023 року, + 30 днів = 23 січня 2024 року) вимога пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498- IX не поширюється, та нарахування пені не забороняється.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим, станом 27 серпня 2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним договором становить 10 197,45 грн, яка складається з: 5 500 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 4 160,22 грн - загальний залишок за процентами.
Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, позивач просив суд стягнути з відповідачки наявну заборгованість у вказаному вище розмірі, разом із судовими витратами.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 04 листопада 2025 року позов АТ «Акцент Банк» залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «А-Банк» - Омельченко Є.В. через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивачем надано виписку по рахунку, що є належним та допустимим доказом наявності заборгованості.
Вказує, що договір між сторонами укладено відповідно до закону, з використанням електронних підписів.
Звертає увагу, що до суду подавалась копія меморіального ордеру, а не його оригінал, як не потребувала додаткового завірення. 
Зазначив, що свою згоду на використання електронного підпису відповідачка надала у Анкеті Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку». 
З огляду на викладене вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що постановлено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції забезпечивши право відповідачки в суді апеляційної інстанції подати відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, направив ухвалу Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року про відкриття апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою шляхом поштового направлення на адресу зазначену в позовній заяві та в апеляційній скарзі, яке повернулося до апеляційного суду із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».
Таким чином, суд апеляційної інстанції вжив усіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи апеляційним судом.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частини перша і друга статті 131 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою цією особою суду, вважається врученням судової повістки цій особі.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-233гс18 та постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, провадження № 61-2583св20, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, провадження № 61-3782св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св21.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» та заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 18 вересня 2024 року (а.с. 11, 12-13).
27 вересня 2024 року ОСОБА_1 , будучи клієнтом банку, звернулася до АТ «А-Банк» з заявою про надання послуги «Швидка готівка» та уклала з банком кредитний договір №АВН0СТ155101727445616382, відповідно до умов якого ОСОБА_1 на підставі особистого волевиявлення, просить надати їй в АТ «А-Банк» кредит за послугою «Швидка готівка» (а.с. 16-18).
Відповідно до п.п. 1-7 Договору кредит надається на споживчі потреби; мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; сума кредиту 5 500 грн.; строк кредиту 36 місяців, з 27 вересня 2024 року по 26 вересня 2027 року; процентна ставка (фіксована) - 85% на рік, які сплачуються у складі щомісячного платежу. Розрахунок процентів здійснюється на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, за формулою: сума заборгованості * річну відсоткову ставку/360 днів (умовно) на рік. Розмір щомісячного платежу 430,05 грн.
Відповідно до п. 8. Договору денна процентна ставка, яка становить 0,17%.
Пунктом 9 Договору погоджена платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - НОМЕР_1.
Загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить (загальна вартість кредиту) 15 481,55 грн. (п. 10 договору).
На підтвердження факту укладення кредитного договору з відповідачем банк надав до позовної заяви Анкету-заяву, заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», Заяву про надання послуги «Швидка готівка».
Також на підтвердження розміру заборгованості позивач надав складений ним документ з назвою «Розрахунок заборгованості» (а.с. 19 зв.), за яким заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 27 серпня 2025 року становить 10 197,45 грн, з яких 5 500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4 160,22 грн - заборгованість за нарахованими процентами та 537,23 грн - заборгованість за пенею.
Суд також встановлено, що, згідно з анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що дана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщені на сайті товариства становлять договір про надання банківських послуг зі строком у 90 років, умови якого її зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем електронним підписом (а. с. 15). Інформація, зазначена в паспорті кредиту зберігає чинність та є актуальною до 26 вересня 2027 року.
До позовної заяви позивач не надав Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «А-Банк», з якими ознайомлено відповідача до підписання цієї заяви.
На підтвердження обставини надання відповідачу кредитних коштів позивач подав разом з позовом меморіальний ордер ордеру N TR.40162532.51538.65455 від 27 вересня 2024 року (а.с. 20), згідно з відомостями якого проведено успішну транзакцію у розмірі 5 500 грн, призначення платежу: видача кредиту згідно договору № АВН0СТ155101727445616382 від 27 вересня 2024 року, який не підписаний відповідною посадовою особою та на якому відсутні відомості про перерахування коштів відповідачу.
Водночас, в графі «платник» зазначено відповідача  ОСОБА_1 , в графі «отримувач» ПАТ «Акцент-Банк».
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав виписку по кредиту за період з 27.09.2024 по 26.08.2025 за договором.
Водночас у графі «Тіло кредиту» цієї виписки на дату 27.09.2024, а також за весь період наданих відомостей зазначено «0».
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів укладення договору на вказаних ним у позові умовах, наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у позовній заяві та наданих до неї документах.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 2 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «Акцент Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом та заборгованість за пенею.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20.
Як вже встановлено судом першої інстанції, виписка за картковим рахунком, відкритим на ім`я відповідача ОСОБА_1 , яка могла б вважатись належним доказом, у матеріалах цієї справи відсутня.
В апеляційній скарзі апелянт вказує про те, що до суду було надано виписку по кредиту, проте надана Виписка по кредиту не містить усіх необхідних складових «Виписки по картковому рахунку» у розумінні Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Зокрема, відсутні виконані операції по картковому рахунку за операційний день. Натомість, дана «виписка» містить лише інформацію щодо нарахування, перенесення заборгованості на прострочку за відповідний місяць, не шляхом перерахування операцій, проведених по рахунку, а у вигляді таблички, яка навіть не містить такої графи як «сплачено».
У розрахунку заборгованості зазначено, що станом на 27 серпня 2025 року сукупна сума заборгованості відповідача за договором від 18 вересня 2024 року становить 15 481,55 грн. 
Разом з тим, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які наведені банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом отримання кредитних коштів та їх повернення.
Сам по собі розрахунок, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед банківською установою.
Щодо наданого позивачем меморіального ордеру, то такий також не може вважатись належним підтвердженням надання кредиту відповідачу, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, надана копія меморіального ордеру NTR.40162532.51538.65455 від 27 вересня 2024 року підтверджує лише те, що в означену дату з рахунку платника ОСОБА_1 знято 5 500 грн і розміщено ці кошти на рахунку отримувача ПАТ «Акцент - Банк» (а.с. 20).
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що на підтвердження позовних вимог щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, АТ «Акцент-Банк», будучи банківською установою мало можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема, фінансові документи щодо перерахування кредитних коштів, належну виписку по особовому банківському рахунку позичальника та докази відкриття кредитного ліміту та його розміру, на підставі яких, суди як першої, так апеляційної інстанції мали б можливість перевірити доводи банку про розмір кредитної заборгованості. 
Проте, під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень ст. 12, 81 ЦПК України на підтвердження визначеного ним у позові розміру заборгованості.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, розглянувши справу на підставі наданих доказів, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «А-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», представником Омельченком Євгеном Володимировичем, залишити без задоволення.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 листопада 2025 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Судді : 

_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв