490/1631/25 

Центральний районний суд м. Миколаєва 
_______________________________________________________________________________
Справа № 490/1631/25
1 – кп/490/591/2026
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024152020001624 від 23.12.2024 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, раніше не судимого, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 ,
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 , 

В С Т А Н О В И В:

23.12.2024 року о 08 год. 30 хв. ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем «Citroen Jumpy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вологій, чистій асфальтованій проїзній частині вул. Марка Кропивницького в м. Миколаєві, з боку вул. Маріупольська в напрямку вул. Садової зі швидкістю 40 км/год. 
Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_3 в порушення вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі перехрестя вулиць Марка Кропивницького та Малої Морської, позначений інформаційно – вказівними дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» ПДР України та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» ПДР України, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину дороги в межах пішохідного переходу зліва на право по відношенню до напрямку руху керованого ним автомобіля, хоча мав можливість завчасно виявити її присутність на пішохідному переході, заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу не вжив, в результаті чого скоїв наїзд на неї. 
Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_7 заподіяна тупа травма тіла у вигляді забійної рани в ділянці голови, синців, саден в ділянці голови, правої верхньої та нижніх кінцівок, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку, переломів кісток тазу, з послідуючою жировою емболією судин малого кола кровообігу, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та які спричинили її смерть 25.12.2024 року. 

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, винним себе визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин справи підтвердив факт вчиненням ним вказаного злочину при викладених вище обставинах. Так, ОСОБА_3 суду повідомив, що він займається волонтерською діяльність в організації "Мій Напрям", яка займається обслуговуванням обладнання для забезпечення школ та дитячіх садків водою. 23.12.2024 року приблизно о 8 год. 30 хв. він керуючи автомобілем «Citroen Jumpy» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по вул. Марка Кропивницького в напрямку вул. Садова. Швидкість в нього було не велика приблизно 40 км. на годину. Він їхав зранку в школу № 36 для обслуговування очисного обладнання та на перехресті з вул. Мала морська не побачив пішохода, тому не зміг вчасно зреагувати на дорожню обстановку та здійснив наїзд на потерпілу. Після чого він зупинився та зателефонував своєму брату, а брат в свою чергу вже викликав швидку та поліцію. Він дуже розгубився тому сам не викликав екстренні служби. Його брат відшкодував потерпілій збитки за поховання, а він двіччі сплатив потерпілій по три тисячі гривень в рахунок погашення моральної шкоди. Просив строго його не карати та не позбавляти права керування транспортним засобом. В судовому засіданні вибачався перед потерпілою, каявся у вчиненому.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_7 є її матір`ю. В той день в ранці на її номер зателефонувала колишня мамина співробітниця та повідомила, що вона бачила коли вже маму збила машина. Після цього через деякий час їй зателефонувала мама з машини швидкої допомоги і вона поїхала до лікарні. У мами був перелот тазу і їй зробили операцію, а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла. Обвинуваченого вона побачила лише через два місяці після подій, до цього вона спілкувалась з братом обвинуваченого, який оплатив всі витрати на поховання. Перед смертю її мама просила, щоб винуватця аварії суворо не карали. 
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , не оспорює фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь - які сумніви у добровільності та істинності його позицій, заслухавши думку учасників процесу та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд на підставі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.
Скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
На підставі ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшують покарання суд визнає повне визнання своєї провини, відшкодування матеріальних збитків.
Суд не визнає обставиною яка пом`якшує покарання, - щире каяття, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Як зазначила в судовому засіданні потерпіла вона побачила обвинуваченого через два місяці після подій. Вибачення і відшкодування моральної шкоди в сумі 6000 грн. відбулись вже в ході судового розгляду, що на думку суду не свідчить про щірість та дійсність каяття. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Така позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 липня 2024 року, 02 липня 2025 року у справах № 506/176/21, № 759/20101/23 відповідно.
На підставі ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має 2 подяки від ГО "Мій напрям", сплатив в рахунок погашення моральної шкоди ОСОБА_5 6000 грн.
Згідно досудової доповіді, орган пробації дійшов висновку, що: ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як - середній; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як - середній. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Скоєне ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відноситься до вчинених з необережності, однак події відбулись в наслідок злочинної самовпевненості/недбалості, що призвело до позбавлення життя людини, яке відповідно до статей 3 і 27 Конституції України визнається найвищою соціальною цінністю. Це означає, що права та свободи людини, включаючи право на життя та здоров`я, є невідчужуваними та непорушними. Держава зобов`язана вживати всіх можливих заходів для захисту цих цінностей, забезпечуючи безпеку та гідність своїх громадян. Пріоритет життя та здоров`я особи формує основу для всього суспільного ладу та правової системи країни.
Враховуючи особу обвинуваченого та обставини і характер вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства. Наявність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, а також позиція потерпілої в даному випадку дають суду підстави прийти до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке він повинен відбувати реально, що буде відповідати його особі та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Судові витрати на проведення транспортно - трасологічної експертизи № СЕ - 19/115 - 24/24115 - ІТ від 17.02.2025 року у сумі 3183 грн. 60 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого.
Заходи забезпечення по кримінальному провадженню підлягають скасуванню.
Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_3  слід відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на проведення транспортно - трасологічної експертизи № СЕ - 19/115 - 24/24115 - ІТ від 17.02.2025 року, у сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) грн. 60 коп.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.01.2025 року з транспортного засобу «Citroen Jumpy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 .
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1