Справа №191/3839/24 
Провадження № 2/191/1331/24

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Синельникове 
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Окладнікової О.І., 
за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Синельниківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:
15.08.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до відповідача про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 з червня 2013 року по теперішній час. Більше десяти років назад зі слів знайомої позивача цей будинок залишився без господарів, остання почала в ньому жити, тимчасово також мешкала і позивач у даному будинку, згодом знайома померла, а позивач так і залишилася проживати в будинку. Власники будинку їй не відомі, ніяких документів ніколи не було, зі слів сусідів вони давно померли, спадкоємці не з`являлися.
Позивач з червня 2013 року по теперішній час добросовісно володіє нерухомим майном, відкрито користується житловим будинком, обробляє земельну ділянку, проводить капітальні та поточні ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги та здійснює інші витрати по будинку, інші спадкоємці відсутні.
Також позивачем було укладено договір № 13885 про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення від 01.09.2013 року, що підтверджує фактичне володіння та проживання у спірному будинку. Окрім того, зазначений вище факт підтверджується довідкою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» від 07.06.2024 про здійснення платежів за користування комунальними послугами згідно з додатком № 1. Наведені обставини можуть довести свідки (сусіди).
Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був виготовлений на замовлення позивача станом на 18.07.2017 житловий будинок має загальну площу 36,1 м2, житлову площу 19,9 м2. Згідно довідки Держгеокадастру від 16.06.217 № 31-4-0.26-166/114-17 на земельну ділянку під спірним житловим будинком право власності або право користування не зареєстровано, кадастровий номер не визначено. Згідно звіту про незалежну оцінку оціночна вартість житлового будинку складає 113 075,00 грн. 
Таким чином, позивач зазначає, що вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , несе тягар його утримання в повному обсязі. Отже, враховуючи, що вона добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вважає за можливе визнати за нею право власності на нього за набувальною давністю.
Ухвалою суду від 20.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.
07.11.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначили, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. Зазначили, що позивач зверталась до виконавчого комітету міської ради з метою отримання інформації щодо власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Виконавчим комітетом міської ради було здійснено ряд заходів з метою опрацювання даного листа, а саме на запит до комунального підприємства "Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації "ДОР" було отримано інформацію, що нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, виданого 05.12.1988 за № 2176 державним нотаріусом Синельниківської державної нотаріальної контори. Також, відповідно до рішення міської ради від 02.06.2017 № 344-20/VII "Про затвердження Порядку щодо виявлення безхазяйного майна та відумерлої спадщини і вжиття заходів по прийняттю їх до комунальної власності міста Синельникового" 09.05.2024 було обстежено об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті обстеження встановлено, що на земельній ділянці розташований житловий будинок каркасний, обкладений цеглою, утеплений, поштукатурений, загальна площа складає 36,1 кв.м., житлова площа 19,9 кв.м. В будинку проживає ОСОБА_1 , займається благоустроєм та сплачує комунальні послуги, в будинку проживає більше 10 років, попередній власник будинку їй невідомий. З огляду на викладене міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки остання добросовісно, більше 10 років, користується майном, сплачує комунальні послуги, займається благоустроєм.
Ухвалою суду від 10.12.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують.
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.
При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Таким чином, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. При цьому володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц).
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі №755/16913/16-ц.
У справі встановлено, що відповідно до акту про фактичне проживання від 07.06.2024 року, складеного головою квартального комітету №13 Скурідіною Н.П., позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з червня місяця 2013 року по час складення акту (а.с.9).
Відповідно до відповіді КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації «ДОР» від 16.05.2024 року за вих. №183, нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, виданого 05.12.1988 року за №2176 державним нотаріусом Синельниківської державної нотаріальної контори (а.с.62).
Вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 становить 113075,00 грн., згідно зі звітом про оцінку майна, зробленого оцінювачем ФОП ОСОБА_3 (а.с. 27-37).
На замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 18.07.2017 року було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.10-12).
Відповідно до довідки відділу у Синельниківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №31-4-0.26-166/114-17 від 16.06.2017 року, на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , право власності або користування не зареєстровано, кадастровий номер не визначено (а.с.20).
01.09.2013 року між ОСОБА_1 та Синельниківським міським комунальним підприємством «Водоканал» було укладено договір №13885 про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22-25). 
У матеріалах справи міститься лист Синельниківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.06.2025 року, відповідно до якого по Синельниківському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутній актовий запис про смерть гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, по відділу було виявлено актовий запис про смерть на гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.89). 
Відповідно до листа завідувача Васильківської державної нотаріальної контори, в.о. Другої синельниківської державної нотаріальної контори за вих.№914/01-16 від 03.10.2025 року після померлого ОСОБА_2 спадкова справа не заведена (а.с.104).
Відповідно до листа завідувача Першої синельниківської державної нотаріальної контори за вих.№638/02-14 від 24.11.2025 року після померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , спадкова справа не заводилась (а.с.111).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Таким чином, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, враховуючи недоведеність того факту, що позивач не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на житловий будинок, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для набуття позивачем ОСОБА_1 у власність за набувальною давністю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
ВС у постанові від 09.07.2019 у справі №920/999/16 зауважив, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №924/925/17 та від 22.05.2018 у справі №922/1574/17).
При відсутності спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Крім того, відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1, 5-7 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3ст. 89 ЦПК України).
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з недоведенням виникнення права власності за набувальною давністю.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати суд залишає за позивачем.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, ст. 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Синельниківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 20.03.2026 року.

Суддя       О.І. Окладнікова