Справа № 509/285/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді Гандзій Д.М.
при секретарі Задеряка Г.М.
представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Савенкова О.С.
неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її законної представниці – матері ОСОБА_3 та їхньої представниці адвоката Конової Л.М.

розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду, в с.-щі Овідіополь, адміністративні матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-7 КУпАП – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого лікарем-хірургом в КНП «Овідіопольська лікарня», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ :

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 761735 від 09.01.2026 р. вбачається, що 30.11.2025 року, приблизно 12:30 год., лікар-хірург ОСОБА_1 , знаходячись в перев`язувальній кімнаті КНП «Овідіопольська лікарня» за адресою: Одеська область, Одеський район, с.-ще Овідіополь, вул. Т. Шевченка, 422, проти бажання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - умисно вчинив відносно неї примусові дії сексуального характеру, домагання, виражені невербально, а саме чіпав неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за груди та сідниці і поцілував її у губи.
В судове засідання, представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який не з?явився до суду – адвокат Савенков О.С. зазначив, що ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнає, будь-яких дій сексуального характеру відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 не вчиняв, заявивши клопотання про закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_1 з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме, у зв`язку з закінченням строків на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, вказуючи на те, що події, у зв`язку з якими ОСОБА_1 притягається до відповідальності відбувались 30.11.2025 року, минуло вже більше 3-х місяців у зв`язку з чим провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-7 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП слід зарикти без визначення вини ОСОБА_1 посилаючись на узагальнений науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України та на постанову Верховного Суду від 11 липня 2018 року (справа № 308/8763/15-а, провадження № К/9901/12342/18). 
Представниця неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адвокат Конова Л.М. заперечувала щодо закриття провадження у справі № 509/285/26 у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП без встановлення вини ОСОБА_1 , надавши письмове заперечення, в яких послалась на позицію в правозастосовній практиці щодо необхідності встановлення вини особи у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених КУпАП. Зазначала, що вказана стаття застосовується у зв`язку з іншими статтями КУпАП такими як 247, 280, 284. Звертала увагу, що звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є «реабілітуючою обставиною», за відсутності події і складу адміністративного правопорушення передбачено закриття провадження за іншим пунктом статті 247 – пунктом 1 частини 1.
Допитана в судовому засіданні пнеповнолітня отерпіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначила, що є студенткою Одеського обласного базового медичного коледжу. Так, 30.11.2025 р., приблизно о 12:30 год., вона перебувала в КНП «Овідіопольська ЦРЛ», де проходила стажування по усній домовленості з керівництвом лікарні, у хірургічному відділенні у перев`язочній палаті, в якій перебував лікар-хірург ОСОБА_1 , медсестра, пацієнт та вона. В свою чергу, ОСОБА_4 робив перев`язку чоловіку, після чого він та та медсестра вийшли з кімнати, а вона залишилась з хворим, допомогла йому взутися та поправила кушетку. В якійсь момент у палату, двері якої були відкриті, зайшов ОСОБА_1 , який раптово обійняв її за талію та розвернув до двері палати спиною. Потім почав розповідати їй про цукерки, які йому привезли з-за кордону, та давати їх їй. Потім, ОСОБА_1 взяв її лівою рукою за талію, та тримав дуже сильно, не відпускаючи, другою рукою став «лапати» її за груди та сідниці, та несподівано поцілував у губи. Потім швидко відійшов з палати. В цей момент вона була у ступорі, злякалась, так як з нею такого раніше не траплялось. Тільки ввечері вона зрозуміла, що з нею відбулося, вона розповіла все мамі, а тоді у неї сталася істерика.
Законна представниця неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – мати ОСОБА_3 пояснила, що про вказану подію їй стало відомо ввечері 30.11.2025р. від своєї доньки, у якої сталася істерика, вона не могла розмовляти, прокидалася та кричала вночі. Зранку вона подзвонила головному лікарю КНП «Овідіопольська лікарня», розповіла про те, що його підлеглий лікар ОСОБА_1 дозволяє собі протиправну поведінку по відношенню до її неповнолітньої дитини, однак, той поклав слухавку. Вона пішла до сільського голови Овідіопольської селищної ради ОСОБА_5 , якій розповіла про вказані події, і та зателефонувала ОСОБА_1 , вимагала пояснень, той сміявся, казав, що мамочка перебільшує, такого бути не може, нічого не було. Домовилась з ОСОБА_1 щодо спілкування з вказаного питання, але той уникав зустрічі. Тоді 02.12.2025 року вона пішла і подала заяву в поліцію. Донька з того часу припинила ходити в лікарню, перебуває в пригніченому психологічному стані, постійно відвідує психолога.

Заслухавши думку учасників провадження та їхніх представників, оглянувши відео-докази на 2-х DVD-дисках, доданих до адміністративних матеріалів, дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 173-7 КУпАП сексуальне домагання, тобто умисне вчинення проти бажання особи образливих, принизливих дій сексуального характеру, виражених вербально або невербально (слова, жести, рухи тіла), у тому числі з використанням електронних комунікацій, -тягне за собою накладення штрафу від вісімдесяти до ста шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку.
Сексуальне домагання - дії сексуального характеру (що не посягають на статеву свободу чи статеву недоторканість особи), виражені вербально, невербально або фізично (слова, жести, рухи тіла, доторкування, поплескування або інші аналогічні дії), які ображають чи принижують гідність особи та можуть супроводжуватися створенням щодо неї залякувального, ворожого або образливого, принизливого середовища (ситуації) (стаття 1 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» від 08.09.2005 № 2866-IV).
Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» в редакції Закону № 3733-ІХ від 22.05.2024р., сексуальне домагання - дії сексуального характеру (що не посягають на статеву свободу чи статеву недоторканість особи), виражені вербально, невербально або фізично (слова, жести, рухи тіла, доторкування, поплескування або інші аналогічні дії), які ображають чи принижують гідність особи та можуть супроводжуватися створенням щодо неї залякувального, ворожого або образливого, принизливого середовища (ситуації).
Стаття 40 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Конвенцію ратифіковано із заявами Законом № 2319-IX від 20.06.2022 р.) передбачає, що Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб будь-яка форма небажаної вербальної, невербальної або фізичної поведінки сексуального характеру, метою або наслідком якої є порушення гідності особи, зокрема шляхом створення залякувального, ворожого, принизливого або образливого середовища, підлягала кримінальній або іншій юридичній санкції.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-7 КУпАП, полягає саме в сексуальному домаганні, тобто умисному вчиненні проти бажання особи образливих, принизливих дій сексуального характеру, виражених вербально або невербально (слова, жести, рухи тіла), у тому числі з використанням електронних комунікацій.
Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.
Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою, відповідно до положень КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь – які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото – і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно – є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.
Стаття 252 КУпАП передбачає – орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення, складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено – у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються : дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше.
При складанні протоколу порушникові роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення – зобов?язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме в ньому повинні міститися повні й точні відомості про
вчинене правопорушення і його кваліфікацію, що має значення для правильного вирішення справи.
При вирішенні питання чи потрібно встановлювати вину та фактичні обставини вчиненого правопорушення при закритті провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 257 КУпАП слід застосовувати системний аналіз положень КУпАП, зокрема зміст і мету відповідних норм.
Так, статті 9 КУпАП дає визначення поняттю адміністративного правопорушення (проступку) як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Слід зауважити, що винність (у формі умислу або необережності) є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення.
Разом з цим, ст. 17 КУпАП визначає обставини, які виключають адміністративну відповідальність і визначає їх як перебування особи у стані крайньої необхідності, необхідної оборони або у стані неосудності.
Окрім того, вчинення адміністративного правопорушення не завжди тягне за собою накладення адміністративного стягнення.
Так, статтею 21 КУпАП, передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
Крім того, статтею 22 КУпАП передбачена можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення з обмеженням усним зауваженням на її адресу.
Також, ст. 24-1 КУпАП передбачено за вчинення адміністративних правопорушень застосування заходів впливу до неповнолітніх у вигляді зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; попередження; догани або сувора догани; передачі неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання, що не являється накладенням адміністративного стягнення.
Статті 247 КУпАП передбачає виключний перелік підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, який включає в себе: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
При цьому, підстави, передбачені у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до реабілітуючих підстав закриття провадження, а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з цих підстав вказує на невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за який вона притягалася до відповідальності.
Підстави, передбачені у пунктах 5-9 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до нереабілітуючих підстав, оскільки підлягають застосуванню до осіб, які вчинили адміністративні правопорушення.
Положеннями ст. 284 КУпАП, якою визначені види постанов по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до яких орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:
1) про накладення адміністративного стягнення;
2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;
3) про закриття справи.
При цьому, ч. 2 ст. 284 КУпАП розширюється перелік підстав для закриття провадження у справі і, відповідно, передбачаються додаткові підстави, а саме при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу. 
Отже, законодавцем передбачено можливість закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у випадках, коли особа не вчиняла адміністративне правопорушення або невинувата у його вчиненні, а також у випадку, коли особа винувата у вчиненні адміністративного правопорушення, але існують інші підстави для не накладення на неї адміністративного стягнення.
Як зазначено вище, такі підстави закриття провадження умовно розділяють на реабілітуючі або нереабілітуючі підстави.
Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вчинення адміністративного правопорушення в деяких випадках тягне за собою виникнення цивільно-правових правовідносин, наприклад, пов?язаних із стягненням шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням або поновленням у правах тощо.
Невстановлення вини особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, рівно як і не встановлення відсутності вини - може значно ускладнити або навіть зробити неможливим подальший розгляд цивільно-правового спору, пов`язаного з провадженням у справі про адміністративне правопорушення.
Крім того, законодавцем розрізняється поняття «особа, яка вчинила адміністративне правопорушення» і «особа, яка піддавалася адміністративному стягнення». Неналежне застосування цих схожих, але все ж таки різних за своєю суттю понять може призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на те, що закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП являється нереабілітуючою підставою закриття справи про адміністративне правопорушення, така підстава не може бути застосована до осіб, які не вчиняли адміністративного правопорушення, або їх вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена у встановленому законом порядку. До таких осіб слід застосовувати реабілітуючі підстави закриття справи, передбачені п.п. 1-4 ст. 247 КУпАП. 
Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, у будь-якому разі, суди (судді) мають забезпечити всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених ст. 280 КУпАП. 
Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об?єктивного і повного з?ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, закриваючи справу у зв?язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (на підставі п. 7 ч. 1 стт. 247 КУпАП) і не встановлюючи фактичні обставини, зокрема вину особи та інші обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, суд фактично відмовляється від здійснення своєї основної функції здійснення правосуддя.
Таким чином, системний аналіз норм КУпАП вказує на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв?язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП можливо виключно у разі встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Крім того, суди, які закривають провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на відсутність повноважень на встановлення фактичних обставин справи (через закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП), все одно встановлюють певні фактичні обставини, такі як час вчинення правопорушення, час виявлення правопорушення та час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, за вимогами ст. 280 КУпАП - потрібно встановлювати всі обставини, передбачені цією статтею, зокрема вину особи, перевіряти правильність правової кваліфікації її дій, чи підлягає вона взагалі відповідальності та ін., оскільки в протилежному випадку, судове рішення про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (яка є нерабілітуючою підставою) може порушити права особи, в діях якої відсутній склад правопорушення, відсутні докази її вини чи навіть події правопорушення. В таких випадках особа розраховує на судове рішення, яким вона буде реабілітована, яким буде визнана невинуватою, тобто на закриття провадження з реабілітуючих підстав.
Закрити провадження з нереабілітучих підстав або звільнити від відповідальності, можливо лише винувату особу в діях якої є склад правопорушення, в іншому випадку прийняття такого рішення є свавільним.
З огляду на це, а також на репресивно-каральну та запобіжно-виховну функції адміністративної відповідальності, суддя при розгляді справи має встановити об?єктивні обставини адміністративного правопорушення, дослідити всі наявні докази у порядку встановленому КУпАП та дати їм належну оцінку і прийти до висновку про винуватість або невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 25.08.1987 року «Лутц проти Німеччини», визнання вини особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, є обов`язковим навіть при закритті провадження у справі за строками давності.
Верховний Суд (справа № 645/6088/18 від 26.10.2022) підтвердив, що закриття провадження через закінчення строків не є реабілітуючою обставиною та не звільняє особу від цивільно-правових наслідків заподіяної шкоди. Сплив строку захищає лише від адміністративного стягнення, але не від усіх правових наслідків. Перебіг строку починається з дня його вчинення, тобто наступного дня після самого факту правопорушення. 
Відповідно до практики ЄСПЛ у справі «Берлізев проти України», визначено, що поведінка учасників процесу повинна бути послідовною та несуперечливою. У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, слід також враховувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) де серед іншого, зазначено, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». В рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25 також стандарт доказування «поза розумним сумнівом» застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-7 КУпАП поліцейськими надані: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 761785 від 09.01.2026 р.; рапорт старшого інспектора ВП № 1 (с.-ще Овідіополь) Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області Петричиць Н.О. від 02.12.2025 р.; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.12.2025 р., пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 02.12.2025 року, додаткові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 07.01.2026 р., пояснення ОСОБА_6 від 02.12.2025 р.,, які судом не враховуються при розгляді даної справи адже стосуються вони інших потерпілих, пояснення ОСОБА_1 від 02.12.2025 р., пояснення ОСОБА_1 від 09.01.2026року, довідка про результат розгляду повідомлення ОСОБА_2 від 25.12.2025 р., висновок психолога ОСОБА_7 за результатами опитування потерпілої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.12.2025 року, згідно висновків якого, дитина ОСОБА_2 пережила досвід сексуального домагання з боку ОСОБА_1 , внаслідок чого відчувала неприємні відчуття, розгубленість та безпорадність, та як наслідок пережитої події, у дитини наявні ознаки психологічної шкоди; скріншоти з діалогом переписки в мобільному додатку «Viber»; копії паспортів потерпілої та особи, що притягається до адміністративної відповідальності; два диски з аудіо та відеозаписами; 
З копії паспорта потерпілої ОСОБА_2 № НОМЕР_1 виданого 13.06.2023р. вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення та відібрання пояснень її вік становив 16 років.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України, Офісу Генерального прокурора, МВС України, МСП України, МОЗ України № 2218/5/180/523/352-Н/1306 від 26.07.2024 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.2024р. за № 1151/42496 було затверджено Порядок реалізації пілотного проекту щодо запровадження центрів захисту дитини (за моделлю «Барнахус»).
З матеріалів справи вбачається, що після отримання заяви від неповнолітньої ОСОБА_2 02.12.2025року щодо вчинення відносно неї неправомірних дій з боку лікаря-хірурга ОСОБА_1 в КНП «Овідіопольська лікарня», що була зареєстрована в журналі Єдиного обліку ІТС ІПНП № 12742 від 02.12.2025р. начальником ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області Трофименком П. було направлено листа начальнику центру соціальних служб Одеської міської ради Гайдаржи Ю. щодо проведення роботи з дитиною за моделлю «Барнахус» та надати висновок щодо опитування неповнолітньої ОСОБА_2 .
В судовому засіданні було досліджено і оглянуто відео з боді-камери від 09.01.2026 р. складання адміністративного протоколу на ОСОБА_1 , який винним себе у сексуальному домаганні до ОСОБА_2 не визнавав, стверджуючи при цьому, що обійняв її як колегу та цьомкнув. Але був робочий день, в сусідніх кабінетах четверо докторів. Він і ОСОБА_2 був разом із медсестрою ОСОБА_8 у кабінеті, двері відкриті та він їх не загороджував. Зазначав, що дитина так сприйняла цю подію, тоді як він відносився до неї лише як до колеги та до власних онуків і нічого такого не мав на увазі. Стверджував, що матір ОСОБА_3 не захотіла зустрітись з ним та поспілкуватись, але погрожувала йому притягненням до відповідальності. Вважає, що бажанням наказати його вона заробляє собі авторитет. Щодо висновку психолога вказав, що знає, як це все робиться. Але підстав для такого висновку не бачить.
В судовому засіданні було досліджено відео з опитування ОСОБА_2 психологом ОСОБА_7 за моделлю «Барнахус», під час якого потерпіла в довільній формі розповіла про події дня 30.11.2025 року, про те, що проходила медичну практику в КНП «Овідіопольська лікарня», з ОСОБА_1 , д вказаної події, були нормальні стосунки, конфлікту не було. 30.11.2025 року вона була у лікарні в перев`язочній разом з пацієнтом, медсестрою та ОСОБА_1 . Після закінчення процедури, коли всі вийшли з кімнати, туди зайшов ОСОБА_1 , почав пригощати її цукерками, а потім почав її обіймати, трогати «лапати» за груді та сідниці, прижав до себе та поцілував у губи. Після цього швидко вийшов з кімнати. Зазначала, що відчула ступор та не знала, що з цим робити. Ввечері цього дня, коли вона зрозуміла, що трапилось, з нею сталася істерика.
В судовому засіданні було досліджено висновок психолога ОСОБА_7 від 29.12.2025 р. щодо проведення опитування в рамках моделі «Бернахус» неповнолітньої ОСОБА_2 для з`ясування можливого сексуального домагання з боку лікаря-хірурга ОСОБА_1 . Опитування проходило у спеціально облаштованій кімнаті для опитування, дружньої до дитини, психологом-спеціалістом Центру, ОСОБА_7 . У суміжній - кімнаті, облаштованої для Мультидисциплінарної комісії були присутні: інспектор СЮП ВП ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції Котуз В.О., законний представник дитини – мати ОСОБА_3 , заступник директора центру «Барнахус» ОСОБА_9 .
Згідно висновку психолога за результатами опитування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.12.2025р. встановлено, що дитина пережила досвід сексуального домагання з боку Корчевого Вадима. Дитина відчувала неприємні відчуття, розгубленість та безпорадність. Як наслідок пережитої події, у дитини наявні ознаки психологічної шкоди. Психологічна шкода – це неусвідомлений особою негативний вплив, який призводить до зміни звичного життя та може спровокувати психічний розлад, або особисті поведінкові проблеми, які безпосередньо впливають на можливість адаптуватися у нових обставинах. Зокрема, у ОСОБА_10 це виражається у порушенні почуття безпеки, погіршенні емоційного стану та звичного способу життя, підвищеному рівню тривожності та відчуттями страху. Рекомендації ОСОБА_2 – супровід психолога.
Зберігаючи об?єктивність при розгляд вказаних матеріалів, судом безумовно береться до уваги вказаний висновок психолога, як належний та допустимий доказ, якій оцінюється судом на рівні з іншими доказами по справі, не маючи перед ними переваги. 
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП - оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до положень КУпАП обов?язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ч. ст. 7 КУпАП - ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010 встановлено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України, презумпції невинності.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Незважаючи на невизнання представником ОСОБА_1 адвокатом Савенковим О.С. вини у вчиненні адміністративного правопорушення, що є обраним способом захисту ОСОБА_1 , суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-7 КУпАП в межах пред`явленого протоколу, за обставин, викладених у постанові, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою і є послідовними, а саме:
-показами потерпілої ОСОБА_2 
-показами законного представника ОСОБА_3 
-протоколом про адміністративне правопорушення від 09.01.2026р.
-рапортом старшого інспектора ЧЧ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області Петричиць С.О. від 02.12.2025 р.
-протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.12.2025.
-висновком психолога ОСОБА_7 від 29.12.2025р. за результатами опитування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
-поясненням ОСОБА_1 від 02.12.2025р.
-відео з боді-камери складання адміністративного протоколу гр. ОСОБА_1 на диску
-відео з опитування ОСОБА_2 психологом за моделлю «Барнахус» на диску
Суд не бере до уваги пояснення адвоката Савенкова О.С. про те, що ОСОБА_1 , підписуючи власні пояснення від 02.12.2025 року, нібито не читав їх, бо має плохий зір та текст написаний поганим почерком, оскільки ОСОБА_1 був ретельно ознайомлений зі статтями 63,55,56,59 Конституції України. ст.268 КУпАП, про що свідчить його підпис. Більш того, такий самий підпис стоїть і під поясненнями від 02.12.2025р., де він власноручно записав «з моїх слів записано вірно та прочитано» без будь-яких зауважень. Незважаючи на відсутність ОСОБА_1 в судовому засіданні, вказані пояснення від 02.12.2025р. повністю кореспондуються і узгоджуються з записом на відео диску з боді-камери складання адмінпротоколу відносно ОСОБА_1 , оглянутого в судовому засіданні.
Крім того, суд звертає увагу на суперечливість позиції захисту ОСОБА_1 у вказаній справі, оскільки в письмових поясненнях від 02.12.2025 ОСОБА_1 фактично не визнає себе винуватим, а в клопотанні про закриття провадження захисник Савенков О.С. просить закрити провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто з нереабілітуючих підстав. 
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду та обю?єктивно підтверджується вищеописаними доказами по справі.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-7 КУпАП, як такі, що виразилися в умисному вчиненні проти бажання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусових дій сексуального характеру – домагання, виражені невербально, а саме чіпав неповнолітню ОСОБА_2 за груди та сідниці, поцілував у губи.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП ,якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті. 
Оскільки правопорушення було вчинене 30.11.2025 року, станом на 16 квітня 2026 року сплинув тримісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-7 ч. 1 КУпАП, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У справі «Bellet v. France», Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Керуючись ст.ст. 38,124,251,255,256,266,283-285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-7 КУпАП – закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 20.04.2026 р.

Суддя Гандзій Д.М.