ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3597/26 Справа № 243/10109/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів:  Гапонова А.В., Красвитної Т.П. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №243/10109/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Ландар Наталії Володимирівни на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Хаустової Т.А., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування позову зазначає, що вона є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав в селищі Миронівський Бахмутського району Донецької області.
Вказує, що смерть ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 01 листопада 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), на підставі рішення Вінницького міського суду від 29 жовтня 2024 року, справа №127/35249/24.
Зауважує, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримував пенсію за віком за роботу по Списку №2, призначену відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.
Пенсійні виплати ОСОБА_2 отримував через відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» №84791 (с-ще Миронівський). З 23 травня 2022 року селище Миронівський Світлодарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області є тимчасово окупованою територією (Наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376).
У зв`язку з тимчасовою окупацією населеного пункту, ОСОБА_2 втратив можливість отримувати належні йому суми пенсійні виплати.
Зазначає, що після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відкрилась спадщина, до складу якої входить недоотримана за його життя пенсія.
Вказує, що 14 травня 2025 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Слєсарєвим В.В., видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивач, отримала у спадщину, після смерті ОСОБА_2 , 2/3 частки суми недоотриманої пенсії спадкодавця в загальній сумі 85 690,56 грн. Дана сума недоотриманої пенсії встановлена нотаріусом відповідно до листа Відділу обслуговування громадян №12 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Донецькій області за №0500-0215-8/43804 від 05 травня 2025 року та розрахована відповідачем за період з 01 червня 2022 року по 31 травня 2023 року.
Недоотримана пенсія в сумі 57 127,04 грн., що становить 2/3 частки загальної суми визначеної відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 2025 року серії НСХ № 951678, відповідачем нарахована та виплачена.
Однак, під час обрахування суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 відповідачем не зараховано період з червня 2023 року по квітень 2024 року.

У зв`язку з цим просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності у порядку спадкування за законом на 2/3 частки суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з червня 2023 року по квітень 2024 року. Зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 2/3 частки суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 червня 2023 року по 30 квітня 2024 року включно.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області, на користь ОСОБА_1 грошові кошти в порядку спадкування за законом у виді недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 червня 2023 року по 17 квітня 2024 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ГУ ПФУ в Донецькій області - Ландар Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог винесено з порушенням норм матеріального права, на підставі одностороннього та неповного з`ясування всіх обставин, що є підставою для його скасування.
Зазначає, що судом першої інстанції помилково прийнято із зобов`язанням наперед, тобто стягнуто з відповідача на користь позивача не нараховані грошові кошти в порядку спадкування за законом у виді недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_2 , оскільки за період з 01 червня 2023 року по 30 квітня 2024 року нарахування відсутнє.
Вказує, що на виконання Постанови №162 нарахування пенсії ОСОБА_2 за період з 01 вересня 2022 року по 31 травня 2023 року (з урахуванням невиплачених коштів за період з 01 червня 2022 року по 31 серпня 2022 року) проводилось шляхом включення до сформованої відомості на виплату пенсій з подальшим зарахуванням на поточний рахунок, відкритий в банківській установі АТ «Ощадбанк» за зверненням Пенсійного фонду України. 
Зазначає, що з 01 червня 2023 року виплату пенсії ОСОБА_2 автоматично припинено відповідно до пункту 4 частини 1 статті 49 Закону №1058 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.
Вказує, що пенсійна справа знята з обліку з 01 травня 2024 року у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Зазначає, що 16 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою №15484 щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та надала свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадщини. За результатом розгляду наданих документів ОСОБА_1 нараховано 2/3 частки недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 у розмірі 57 127,04 грн. за період з 01 червня 2022 року по 31 травня 2023 року. 
Зауважує, що суд першої інстанції помилково не врахував те, що за період з 01 червня 2023 року по 30 квітня 2024 року нарахування пенсійних виплат ОСОБА_2 правомірно не здійснювалося, оскільки відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій від 28 лютого 2025 року №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих» смт Миронівське Світлодарської міської територіальної громади Бахмутського району з 23 травня 2022 року є тимчасово окупованою територією України.
Таким чином, починаючи з 2022 року особи, які проживали на тимчасово окупованій території, мали можливість одержувати пенсії від ПФУ, якщо не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Вказує, що відповідно до частини другої статті 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу ПФУ протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 Закону №1058. Заява про поновлення пенсії подається заявником до територіального органу ПФУ (пункт 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1).
Зазначає, що за життя з часу припинення пенсійних виплат ОСОБА_2 , який мешкав на тимчасово окупованої території України, до територіальних органів ПФУ із заявою щодо поновлення виплати пенсії, в т.ч. із повідомленням про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, не звертався, а відтак пенсія за період з 01 червня 2023 року по 30 квітня 2024 року не підлягала нарахуванню і не була йому нарахована, що помилково не було враховано судом першої інстанції.
Суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги, що відповідно до п.4 ч.1 ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. Кошти, які не були нараховані померлому не є належною пенсійною виплатою (недоотриманою пенсією). За таких умов, пенсійні виплати не можуть бути нараховані померлій особі та не можуть вважатися недоотриманою пенсією, а тому не підлягають виплаті членам сім`ї померлого. 
Вважає, що рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2025 року не відповідає вимогам чинного законодавства, неправильно застосовані норми матеріального права без дотримання норм процесуального права, тому підлягає скасуванню.
У зв`язку з чим просила апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області задовольнити, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву не скористалась.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області - адвокат Ландар Н.В. у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Позивач та його представник у судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лимар А.В. подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника. В задоволення апеляційної скарги просив відмовити, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2025 року по справі № 243/10109/25 залишити без змін.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , Актовий запис №2949, виданого 01 листопада 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із тих підстав, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Обмеження у три роки на виплату нарахованої пенсії за минулий час, передбачені ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосовуються тільки за наявності вини пенсіонера у несвоєчасному отриманні пенсії, тоді як належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини спадкодавця у неотриманні пенсії за життя, відповідачем не надано.
Однак враховуючи, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, адже остання успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не 30 квітня 2024 року, як зазначено в позовних вимогах. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом (1219 ЦК України).
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім?ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат.
Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця.
Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення.
Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК).
Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). 
Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV ( далі Закон № 1058-IV) та інших нормативноправових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. 
Дія інших нормативноправових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються , зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. 
Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановлений статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058 (далі – Закон №1058). 
Так, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. 
Аналогічні положення містяться у пункті 2.26 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть та документи, які підтверджують родинні стосунки та документи які свідчать про проживання з пенсіонером на день його смерті. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження №14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат.

У справі, що переглядається, колегія суддів звертає увагу, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат.
Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.
Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й вірно застосувавши норми матеріального права, зробив обґрунтований висновок про задоволення позову ОСОБА_1 та зобов?язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити нарахування та виплату їй, як спадкоємцю, сум страхових виплат за період з 01 червня 2023 року по 17 квітня 2024 року, належних спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доводи відповідача, які ґрунтуються на необхідності застосування в даних правовідносинах ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, оскільки дана правова норма розповсюджується на правовідносини Фонду з отримувачами пенсій, які є власниками своїх особистих пенсій і за їх життя, та не може бути застосована до спадкових правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі.
Доводи апеляційної скарги, що пенсія, що належала ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, за період з 01 червня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутня, у зв`язку з тим що ним не було виконано норм передбачених п.14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058, відхиляються колегією суддів, оскільки норма п.14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058, на яку посилається відповідач прийнята в редакції Закону № 3674-IX від 25 квітня 2024 року, а отже після смерті ОСОБА_2 , та не може бути поширена на спірні правовідносини. Період, за який відповідач призупинив пенсійні виплати ОСОБА_2 , стосується періоду з 01 червня 2023 року по 17 квітня 2024 року, а отже їх поновлення та виплати не може врегульовуватись п.14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058, в редакції Закону №3674 IX від 25 квітня 2024 року.
Встановивши, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.
Отже, суд правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскарженого судового рішення, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2025 року - немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області —Ландар Наталії Володимирівни - залишити без задоволення. 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 18.03.2026р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв