ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

04 березня 2026 року	Справа №160/33457/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

24.11.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , з вимогами:
- витребувати у військової частини № НОМЕР_2 рішення (протокол) Комісії щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (безвісті зниклих) військовослужбовців військової частини № НОМЕР_2 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 та прийняття рішення про виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди, належні молодшому сержанту ОСОБА_2 , який зник безвісти 10.12.2024, 50 відсотків його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з 01.02.2025;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.12.2024 щодо виплати грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з дня зникнення безвісти - ІНФОРМАЦІЯ_4;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2024 про виплату грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» у редакції від 02.02.2024;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснювати виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , командира 2 механізованого взводу механізованої роти батальйону в/ч НОМЕР_1 , молодшого сержанта, який зник безвісті 10.12.2024, його матері ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» з 01.02.2025;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за один місяць;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 01.02.2025 по дату виплати.
В обґрунтування позову позивач покликається на те, що ОСОБА_1 , мати військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісти наприкінці 2024 року, звернулася до військової частини НОМЕР_1 для отримання грошового забезпечення відповідно до законодавства. Позивач надала всі необхідні документи, включаючи заяву, довідки, що підтверджують спільне проживання та ступінь спорідненості. Незважаючи на надані документи та спроби отримати інформацію через адвокатські запити, військова частина рішення не змінила. Та навіть після рішення комісії про призначення та виплату 50% грошового забезпечення зниклого військовослужбовця грошові кошти не виплачуються. Позивач вважає відмову протиправною і вимагає захисту своїх прав шляхом зобов`язання виплатити грошове забезпечення. Позов просить задовольнити.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні та витребувано докази у відповідача.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
11.02.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач проти позову заперечує, вказує, що до військової частини НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 надходила заява ОСОБА_1 від 19.12.2024 року. За результатами розгляду заяви від 19.12.2024 року в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення та додаткової винагороди молодшого сержанта ОСОБА_2 його матері ОСОБА_1 було відмовлено. Конкретна форма такого рішення про відмову чинним законодавством не визначено. У військовій частині воно було оформлено листом від 26.05.2025 року вих. №15136, в якому були зазначені підстави відмови у задоволенні заяви. Комісією щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей загиблих, захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх ( безвісті зниклих) військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було розглянуто заяву та документи, також із урахуванням змін до законодавства і відповідно до протоколу даної комісії №11/25 від 13.05.2025 прийнято рішення рекомендувати командиру військової частини НОМЕР_1 видати наказ щодо виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, належних молодшому сержанту ОСОБА_2 , який зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4, 50% - його матері, ОСОБА_1 з 01.02.2025 року. Проте, згідно доданого до заяви свідоцтва про народження ОСОБА_2 його матір`ю є ОСОБА_3 . Документи, що підтверджують зміну прізвища у військовій частині відсутні. 
Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
11.02.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшли додаткові пояснення у справі за якими вказано, що наказу командира частини про призначення грошового забезпечення ОСОБА_2 його матері не було, оскільки відсутнє підтвердження, що ОСОБА_3 , яка в свідоцтві про народження, вказана як мати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є однією особою. 
12.02.2026 року Військовою частиною НОМЕР_1 подано додаткові докази у справі.
19.02.2026 року ОСОБА_1 подано додаткові пояснення, якими зазначено, що позивач 06.06.2025 року подала заяву на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 до якої також було долучено копію свідоцтва про укладення шлюбу на підтвердження зміни прізвища.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.12.2024 року ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло сповіщення сім`ї №11780, яким повідомлено, що її син, командир 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 безвісти зник, під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану в районі населеного пункту Даченське, Покровського району Донецької області.
19.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про призначення та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди, належної ОСОБА_2 . До заяви було додано копії паспорту, РНОКПП, документа, що підтверджує ступінь спорідненості, довідку про склад сім`ї та банківські реквізити.
Згідно витягу із протоколу №11/25 засідання комісії щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх ( безвісті зниклих) військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2025 року прийнято рішення рекомендувати ( клопотати) командиру військової частини НОМЕР_1 видати наказ щодо виплати грошового забезпечення та додаткових винагород належні молодшому сержанту ОСОБА_2 , який зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4, 50% - його матері, ОСОБА_1 з 01.02.2025 року.
Листом від 26.05.2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, про розгляд заяви від 20.12.2024 року та вказано, що ОСОБА_1 не будуть здійснюватись нарахування та виплата грошового забезпечення, так як у віськовослужбовця є діти.
06.06.2025 року ОСОБА_1 направлено до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_5 скаргу щодо нерозгляду її заяви про призначення та виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 .
06.06.2025 року ОСОБА_1 , направила до військової частини НОМЕР_1 заяву про нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, належної ОСОБА_2 . До заяви було додано копію свідоцтва про шлюб, копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї, довідку про реєстрацію місця проживання членів сім`ї.
13.06.2025 року ОСОБА_1 повторно звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, належної ОСОБА_2 .
10.07.2025 року військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на скаргу ОСОБА_1 №19703, якою повідомлено про відмову у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за первісною заявою та вказано, що заява від 12.04.2025 року знаходиться на розгляді комісії Військової частини НОМЕР_1 .
Листом Військової частини НОМЕР_1 надано відповідь на запит адвоката ОСОБА_1., яким повідомлено, що на засіданні комісії щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , прийняте рішення виплатити грошове забезпечення та додаткову винагороду, збільшену до 100 000грн. належні молодшому сержанту ОСОБА_2 , який зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4, 50% - його матері ОСОБА_1 з 01.02.2025 року. Виплати плануються до 31.10.2025 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду її заяви про призначення грошового забезпечення, ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд зазначає наступне.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 2 Закону №2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 6 ст. 9 Закону №2011-XII встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Так, 07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (п. 2 Розділ ХХХ Порядку №260).
Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (Порядок №884).
Відповідно до п. 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно п. 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
У відповідності до п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Тобто, підставою для виплати є заява членів сім`ї, на підставі якої приймається рішення про виплату чи відмову у виплаті грошового забезпечення.
Суд зауважує, що нормами п.п. 4, 5 Порядку №884 врегульована процедура розгляду заяви членів сімей військовослужбовців про виплату грошового забезпечення і на командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) покладено обов`язок розгляду вказаних документів.
Вищевказаними нормами закріплено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Законодавством чітко встановлено коло осіб які мають право на отримання грошового забезпечення у разі настання події, які регламентовані в розділі XXX наказу №260 від 07.06.3018 та п.7 постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 року "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх", тому будь-яке інше довільне трактування вказаних приписів є недопустимим.
Поряд із цим, суд констатує, що у відповідності до вимог Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) за наслідком розгляду поданих документів приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. Конкретна форма такого рішення чи письмового повідомлення чинним законодавством не визначена.
Однак, відповідачем, жодного із зазначених вище рішень не прийнято, що свідчить про те, що останнім допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді належним чином поданих позивачкою документів та не прийнятті рішення, передбаченого п.5 Порядку №884.
Суд критично оцінює доводи відповідача, що викладені у відзиві проти позову, що після прийнятя комісією рішення про призначення ОСОБА_1 належного ОСОБА_2 грошового забезпечення командиром військової частини НОМЕР_1 не було прийнято наказу про нарахування та виплату останнього через розбіжність у прізвищі позивача з наданим свідоцтвом про народження, оскільки про вказане рвшення ОСОБА_1 не було письмово повідомлено та не запропоновано надати будь - які документи на усунення виявлених розбіжностей, чим допущено протиправну бездіяльність.
Також суд зауважує, що позовна вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення, належне ОСОБА_2 позивачеві не підлягає задоволенню, оскільки відноситься до дискреційних повноважень відповідача, як суб`єкта владних повноважень та в даному випадку належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення за наслідком її розгляду.
Також не підлягає задоволенню позовна вимога про допущення до негайного виконання рішення суду в частині нарахування грошового забезпечення за один місяць, оскільки судом відмовлено у задоволенні вимог про нарахування та виплату забезпечення.
Щодо компенсації втрати частини доходу суд зазначає, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
Згідно зі статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем індексації грошового забезпечення, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав її нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Разом з тим, відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Також за приписами статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Таким чином, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані, тому стягнення на користь позивача недовиплаченого грошового забезпечення з урахуванням компенсації втрати його частини в зв`язку з несвоєчасною виплатою не відповідає вимогам закону.
Оскільки виплата та нарахування індексації - різниці за наслідком прийняття рішення у цій справі ще не відбулась, день фактичної виплати індексації не відомий, позовні вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів є передчасними.
Також, на момент розгляду справи право на отримання компенсації при здійсненні виплати належного ОСОБА_2 грошового забезпечення на виконання рішення суду, не порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
В порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише реально порушені права, а тому суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.
Оцінивши всі доводи сторін та надані докази у їх обґрунтування суд доходить висновку, що за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 не було прийнято рішення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи докази, що надані сторонами на підтвердження своїх правових позицій, доводів та пояснень суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 242-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.12.2024 щодо виплати грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з дня зникнення безвісти - ІНФОРМАЦІЯ_4.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2024 про виплату грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» у редакції від 02.02.2024 та з урахуванням рішення комісії щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей загиблих, захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх ( безвісті зниклих) військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2025 року, що оформлено витягом з протоколу №11/25.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття рішення стосовно виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди, належних молодшому сержанту ОСОБА_2 з 01.02.2025 р. на підставі рішення комісії щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей загиблих, захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх ( безвісті зниклих) військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2025 року, що оформлено витягом з протоколу №11/25.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення стосовно виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди, належних молодшому сержанту ОСОБА_2 з 01.02.2025 р. на підставі рішення комісії щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей загиблих, захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх ( безвісті зниклих) військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2025 року, що оформлено витягом з протоколу №11/25, з урахуванням висновків вказаного рішення комісії.
В решті позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук