Справа № 711/9768/25
Номер провадження 1-кп/711/246/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025255330000954 від 12.09.2025, стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси, Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, депутатом, учасником бойових дій не являється, не є особою з інвалідністю, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 
- 04.09.2025 Соснівським районним судом м.Черкаси за ч.1 ст.309 КК України до 1 року пробаційного нагляду, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи особою засудженою протягом року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 309 КК України, у невстановлений слідством період часу, на узбіччі дороги, біля пляжу «Сахарка» по вулиці Берегова в місті Черкаси, шляхом знахідки, придбав без мети подальшого збуту, один поліетиленовий пакетик, із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини та з моменту придбання зберігав його при собі для власного вживання без мети збуту.
У подальшому, ОСОБА_5 продовжуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи наслідки своїх незаконних дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, маючи умисел на незаконне зберігання без мети збуту, раніше придбаної ним кристалічної речовини, незаконно зберігав її при собі у правій внутрішній кишені власної куртки, котра була одягнута на ньому. 
12.09.2025, близько 12 год. 18 хв., перебуваючи поблизу будинку № 1 по вулиці Петра Дорошенка в місті Черкаси, ОСОБА_5 був помічений працівниками поліції, які виконували службові обов`язки по забезпеченню громадського порядку на території м. Черкаси, після чого в ході застосування до останнього превентивних заходів повідомив, що зберігає при собі заборонені в обігу речовини.
Так, 12.09.2025, у період часу з 13 год. 38 хв. до 13 год. 54 хв., в ході затримання ОСОБА_5 , в порядку ст. 2982 КПК України, останній добровільно видав працівникам поліції правої з внутрішньої кишені власної куртки, котра була одягнута на ньому, один поліетиленовий пакетик із кристалічною речовиною, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-25/13698-НЗПРАП від 17.09.2025 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено – PVP, загальна маса якої складає 0,320 г, яку останній зберігав для власного вживання без мети збуту.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що він дійсно знайшов психотропну речовину та зберігав для власного вживання. Він офіційно не працевлаштований, але підробляє на будівництві та має постійний дохід. В нього є цивільна дружина, яка народила від нього дитину, яка в цьому році померла ще немовлям.
Просив врахувати, що під час досудового розслідування він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати, надавши шанс для виправлення.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що учасники не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчиненого діяння, будь-які заперечення відсутні.
Вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України - незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ст.309 КК України.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, який відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, обставини його вчинення та невелику кількість речовини, яку він незаконно придбав та зберігав, дані про особу обвинуваченого, який протягом року засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, до адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, посередньо характеризується за місцем проживання, не є особою з інвалідністю, на спеціальному обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, висловив щирий жаль з приводу вчиненого та осудив свою поведінку.
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття. Про ці обставини, на думку суду, свідчать показання обвинуваченого, які не спростовані стороною обвинувачення, зокрема, що він визнав вину, щиро покаявся у вчиненому злочині.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчинених кримінальних правопорушень, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. 
У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся. Його позиція щодо повного визнання вини і надання детальних показань щодо вчиненого є послідовною, сформована під час досудового розслідування і підтверджена у судовому засіданні. Обвинувачений неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини. 
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Частина друга статті 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.
Суд звертає увагу, що в Україні вже третій рік триває повномасштабне вторгнення з боку іншої держави-агресора, та з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в державі введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжено, і цей стан триває до цього часу.
З огляду на вказане, на думку суду, суспільний інтерес у виконанні ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, що передбачає сплату особою коштів на спеціальний рахунок державного бюджету, безумовно переважає над доцільністю його перебування в місцях позбавлення волі за скоєння нетяжкого злочину. 
Виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що за вказаних вище обставин призначення ОСОБА_5 навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу у межах санкцї ч. 2 ст. 309 КК України
При цьому, призначення судом не пов`язаного з позбавленням волі покарання у розмірі, наближеному до мінімальної межі такого виду покарання, визначеного санкцією відповідної статті, не вказує на його м`якість, адже з огляду на дискреційні повноваження суду, надані йому державою, спосіб обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, відповідатиме вимогам статей 50 та 65 КК, а призначене таким чином покарання, що являє собою форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, за своїм видом та розміром буде необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. 
Підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці правові норми можуть бути застосовані.
Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
У випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Вказаним нормам кореспондує положення пунктів 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 вiд 24.10.2003, відповідно до яких за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. Невiдбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 72 КК Україниосновні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Отже, закріплені у ч. 3 ст. 72 КК України норми не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу чи позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.09.2025 ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року пробаційного нагляду, покарання на час вчинення нового злочину та ухвалення нового вироку обвинуваченим не відбуте повністю.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.05.2020 у справі № 243/2528/19, якщо особа вчинила нові злочини до відбуття покарання за попереднім вироком, то суд призначає остаточне покарання з урахуванням статей 71, 72 КК України. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 (справа № 310/3080/16-к), від 17.05.2018 у справі №128/5484/13-к, від 20.01.2022 у справі № 686/3226/20 та постановах Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 (справа № 511/37/16-к), від 06.12.2021 у справі № 243/7758/20.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення до відбуття покарання за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.09.2025, яким він засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, суд призначає йому остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.10.2025 до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час на строк 60 днів до 13.12.2025, який на час постановлення вироку закінчився. Враховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про продовження обраного чи обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав передбачених ст.ст.177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченої на користь держави необхідно стягнути документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1 782,8 грн.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.09.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити ОСОБА_5 до відбування остаточне покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, та пробаційного нагляду строком 1 (один) рік. 
На підставі п. 1-3 ч.2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_5 на облік уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України, покарання, призначене за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.09.2025за ч.1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень виконувати самостійно.
Запобіжний захід, стосовно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речовий доказ у справі: один поліетиленовий пакетик з кристалічною речовиною, який містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено – PVP, маса якої складає 0,320 г., та після проведення експертизи речовину масою 0,369 г було поміщено до стандартного пакета з полімерного матеріалу № 5612570 та передано в камеру схову СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області – знищити.
Стягнути ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-25/13698-НЗПРАП від 17.09.2025 в сумі 1 782,80 грн (одна тисяча сімсот вісімдесят дві гривні вісімдесят копійок).

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя 	ОСОБА_1