ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Адреса: вул. Коцюбинського, 2а, м. Ужгород, 88605 
e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua
вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Рішення

27 січня 2026 р. м. Ужгород Справа №910/11235/24 

За позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”, м. Київ
з участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”, м. Київ 
до відповідача Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго”, с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області
про визнання недійсними заяв про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог №154-25/7715 від 16.08.2024 та №154-25/8827 від 18.09.2024 (з урахуванням заяви про зміну предмета позову),

Суддя господарського суду – Пригара Л.І.
Секретар судового засідання – Нікулочкіна О.В.

представники:
Позивача (в режимі відеоконференції) – Атаманюк В.В., представник 
в порядку самопредставництва
Відповідача – Пеняк І.В., адвокат, ордер серії АО №1151986 від 14.11.2024
Скоблик Х.В., адвокат, ордер серії АО №1207723 від 11.12.2025
Третя особа (в режимі відеоконференції) – Чорномаз А.В., адвокат, 
довіреність №20/11-58 від 20.11.2024

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”, м. Київ звернулося до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго”, с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області про визнання недійсною заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог №154-25/7715 від 16.08.2024.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 вказану позовну заяву (справу №910/11235/24) передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 справу №910/11235/24 розподілено для розгляду судді Пригарі Л.І.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.11.2024 відкрито провадження у справі №910/11235/24 в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.11.2024. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою. Встановлено відповідачу строк на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України із одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання – суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачеві строк на надання суду та відповідачу відповіді на відзив в порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву. 
Ухвалою суду від 28.11.2024 зустрічний позов Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго”, с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області до відповідача Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”, м. Київ про визнання недійсним пункту 16.8. Комерційної пропозиції №9 від 19.06.2024, яка є Додатком №1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” №658/3 від 17.06.2024, укладеного між Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”; визнання припиненим зобов`язання Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” щодо сплати вартості спожитої електричної енергії в липні 2024 року за Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” №658/3 від 17.06.2024, на суму 1 181 611,16 грн, за заявою ПрАТ “Закарпаттяобленерго” №154-25/7715 від 16.08.2024 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №910/11235/24; підготовче засідання відкладено на 05.02.2025. 
У підготовчому засіданні 05.02.2025 судом за участю уповноважених представників сторін оголошувалась перерва до 04.03.2025.
Ухвалою суду від 04.03.2025 прийнято до розгляду та задоволено заяву представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про зміну предмета позову б/н від 15.01.2025 (вх. №02.3.1-02/267/25 від 15.01.2025) (із урахуванням уточнень, викладених у заяві б/н від 06.02.2025 (вх. №02.3.1-02/1144/25 від 06.02.2025), якою останній просить визнати недійсною заяву ПрАТ “Закарпаттяобленерго” про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог №154-25/8827 від 18.09.2024; підготовче засідання відкладено на 03.04.2025.
У підготовчому засіданні 03.04.2025 судом за участю уповноважених представників сторін оголошувалась перерва до 30.04.2025.
У підготовчому засіданні 30.04.2025 судом прийнято до розгляду та задоволено заяву представника позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) про зміну предмета позову б/н від 30.04.2025 (вх. №02.3.1-02/4134/25 від 30.04.2025), якою останній просить визнати недійсним пункт 16.8. Комерційної пропозиції №9 від 19.06.2024, яка є Додатком №1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” №658/3 від 17.06.2024, укладеного між Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”; визнати припиненими зобов`язання Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” щодо сплати суми за спожиту електричну енергію в липні 2024 року за Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” №658/3 від 17.06.2024 у розмірі 1 181 611,16 грн, за заявою ПрАТ “Закарпаттяобленерго” про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог №154-25/7715 від 16.08.2024, в рахунок погашення боргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” перед Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” в сумі 1 181 611,16 грн згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/7713/21; визнати припиненими зобов`язання Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” щодо сплати суми за спожиту електричну енергію в серпні 2024 року за Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” №658/3 від 17.06.2024 у розмірі 249 502,49 грн, за заявою ПрАТ “Закарпаттяобленерго” про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог №154-25/8827 від 18.09.2024, в рахунок погашення боргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” перед Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” в сумі 249 502,49 грн згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/7713/21 та проголошено перерву до 29.05.2025. 
Враховуючи ту обставину, що 29.05.2025 підготовче засідання у справі №910/11235/24 фактично не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Пригари Л.І. у відпустці, ухвалою суду від 02.06.2025 підготовче засідання призначено на 24.06.2025.
Ухвалою суду від 24.06.2025 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) залучено Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “Укренерго”, м. Київ; підготовче засідання відкладено на 12.08.2025.
Враховуючи ту обставину, що 12.08.2025 підготовче засідання у справі №910/11235/24 фактично не відбулося у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності головуючою суддею, ухвалою суду від 18.08.2025 підготовче засідання призначено на 28.08.2025.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.08.2025 зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго”, с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області б/н від 22.11.2024 (вх. №02.3.1-05/1066/24 від 25.11.2024) залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України. 
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.08.2025 закрито підготовче провадження у справі №910/11235/24 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 25.09.2025. Явка уповноважених представників учасників процесу у судове засідання судом визнана на власний розсуд.
Ухвалою суду від 25.09.2025 судом у порядку ст. 120 ГПК України повідомлено сторін про те, що судове засідання по розгляду справи №910/11235/24 призначено на 23.10.2025; явка уповноважених представників сторін у судове засідання визнана судом на власний розсуд.
Ухвалами суду від 23.10.2025 та від 20.11.2025 судові засідання у справі №910/11235/24 відкладалися з підстав, наведених в ухвалах суду.
У судовому засіданні 11.12.2025 судом за участю уповноважених представників сторін спору оголошувалась перерва до 22.01.2026.
У судовому засіданні 22.01.2026 суд проголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення до 27.01.2026.
В судовому засіданні 27.01.2026 судом у присутності уповноважених представників учасників спору проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ 

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА ТА ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

Представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі з урахуванням заяви про зміну предмету позовних вимог, покликаючись на те, що Приватне акціонерне товариство “Закарпаттяобленерго” (відповідач у справі) заявою №154-25/7715 від 16.08.2024 заявило про припинення з 16.08.2024 зобов`язань щодо сплати заборгованості перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (позивачем у справі) за Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” №658/3 від 17.06.2024 у сумі 1 181 611,16 грн в рахунок погашення боргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (позивача у справі) перед Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” (відповідачем у справі) на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/7713/21, яке набрало законної сили, а також на підставі заяви №154-25/8827 від 18.09.2024 про припинення з 18.09.2024 зобов`язань щодо сплати заборгованості перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (позивачем у справі) за Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” №658/3 від 17.06.2024 у сумі 249 502,49 грн в рахунок погашення боргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (позивача у справі) перед Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” (відповідачем у справі) в сумі 249 502,49 грн, щo підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/7713/21, яке набрало законної сили. 
За твердженням представника позивача, дії відповідача з припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, призвели до порушень нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, а саме: положень ст. 58, 75 Закону України “Про ринок електричної енергії”, постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №1041 від 18.06.2019 “Про затвердження Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників та внесення зміни до постанови НКРЕКП від 18 січня 2019 №26” та №1246 від 27.06.2019 “Про алгоритм розподілу коштів”, а тому заяви Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог підлягають визнанню недійсними.
Із покликанням на те, що НКРЕКП було застосовано до позивача у зв`язку з набуттям ним статусу “Дефолтний” алгоритм розподілу коштів, передбачений положеннями ст. 75 Закону України “Про ринок електричної енергії”, постановою НКРЕКП №1041 від 18.06.2019 та постановою НКРЕКП №1246 від 27.06.2019, а Законом та Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” передбачено особливий механізм розрахунків між споживачем та постачальником за Договором про постачання електричної енергії споживачу, представник позивача вважає, що заяви відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог не містять правових підстав для їх задоволення, а тому такі правочини підлягають визнанню судом недійсними.
Представник третьої особи поданими через підсистему “Електронний суд” письмовими поясненнями вих. №01/48907 від 12.08.2025 (вх. №02.3.1-02/7119/25 від 12.08.2025), підтримав позицію позивача та наголошує, що зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача вплине на права третьої особи в частині права на погашення заборгованості учасника ринку електричної енергії (постачальника) відповідно до встановленого чинним законодавством механізму, оскільки позивач у даній справі постійно боргує плату за небаланс електричної енергії перед НЕК “Укренерго”, загальний розмір боргу останнього станом на 11.08.2025 складає 12 133 427 679,75 грн.
На переконання представника третьої особи, внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, кошти в погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” не поступлять на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника, з якого можуть бути списані в погашення боргу останнього перед третьою особою, а сама заборгованість, що є фактичним предметом спору, може бути ліквідована шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Поряд з тим, представник третьої особи просить суд врахувати законні права та інтереси останнього при винесенні рішення у даній справі з огляду на те, що кошти отримані Оператором системи передачі є фінансово-економічною основою для реалізації “Укренерго” основних принципів функціонування ринку електричної енергії визначених п. 1-8 ч. 2 ст. 3 Закону України “Про ринок електричної енергії”, зокрема щодо забезпечення енергетичної безпеки України; забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам, захисту їхніх прав та інтересів; створення умов безпечної експлуатації об`єктів електроенергетики; збереження цілісності, забезпечення надійного та ефективного функціонування Об`єднаної енергетичної системи України, єдиного диспетчерського (оперативно-технологічного) управління нею; забезпечення балансу між попитом та пропозицією електричної енергії; розвитку міждержавних перетинів з енергосистемами суміжних держав; енергоефективності та захисту навколишнього природного середовища; сприяння розвитку альтернативної та відновлюваної енергетики.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Представник відповідача через підсистему “Електронний суд” подав відзив на позовну заяву б/н від 22.11.2024 (вх. №02.3.1-02/9126/24 від 25.11.2024), а також письмові пояснення щодо заяви позивача про зміну предмету позову б/н від 29.04.2025 (вх. №02.3.1-02/4093/25 від 29.04.2025), за змістом яких проти позову заперечує, покликаючись на те, що Закон України “Про ринок електричної енергії” не містить заборон щодо проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, як і не містять таких заборон умови укладеного між сторонами спору Договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” та Договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії.
За доводами представника відповідача в силу положень ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України та ст. 601 Цивільного кодексу України, для повного припинення зобов`язань ПрАТ “Закарпаттяобленерго” та часткового припинення зобов`язань ДПЗД “Укрінтеренерго” зарахуванням зустрічних вимог абсолютно правомірним і достатнім було направлення заяви лише однією із сторін, в даному випадку - ПрАТ “Закарпаттяобленерго”, а тому, відсутня законна підстава для визнання здійсненого відповідачем зарахування недійсним, з огляду на що вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Оспорюючи аргументи позивача щодо недійсності вчиненого відповідачем зарахування зустрічних вимог, оскільки таке суперечить п. 16.7. Комерційної пропозиції №8 від 07.11.2023, представник відповідача вказує, що позивачем неправомірно включено до комерційної пропозиції додаткову умову про випадки, за яких не допускається зарахування зустрічних однорідних вимог, і дана умова в розумінні ст. 602 Цивільного кодексу України не є і не може бути випадком, за якого не допускається зарахування зустрічних вимог, оскільки така міститься не в договорі, а в додатку до нього, який сформовано позивачем в односторонньому порядку без врахування інтересів та прав іншої сторони договору.
При цьому, представник відповідача також наголошує на неможливості застосування положень п. 16.7. Комерційної пропозиції №8 від 07.11.2023 до правовідносин сторін, що виникли у зв`язку з вчиненням відповідачем одностороннього правочину, оскільки станом на 16.08.2024 Комерційна пропозиція №8 від 07.11.2023 втратила чинність.
Із покликанням на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 представник відповідача стверджує, що оскільки на звернення ПрАТ “Закарпаттяобленерго” до ДПЗД “Укрінтеренерго” із заявою про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог не поширюються вимоги статті 75 Закону України “Про ринок електричної енергії” щодо порядку розрахунків, а інших випадків, за яких не допускається зарахування вимог, не передбачено законом, то відсутня законна підстава для визнання здійсненого ПрАТ “Закарпаттяобленерго” зарахування недійсним, а тому і вимоги позивача не підлягають задоволенню.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (постачальником, позивачем у справі) та Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” (споживачем, відповідачем у справі) було укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” від №658/3 від 17.06.2024 (далі – Договір) на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” та комерційної пропозиції, розроблених з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та відповідно до Закону України “Про ринок електричної енергії” та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 року №312 (далі - ПРРЕЕ).
Публічний договір постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” є додатком 7 до ПРРЕЕ та є типовим договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” . 
За цим Договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція) (п. 2.1. Договору).
Відповідно до пункту 2.2. Договору, обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.
Пунктом 3.4. Договору визначено, що електрична енергія постачається до електроустановок споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється.
За змістом п. 5.2. Договору, спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника.
Розрахунки споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі – спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується в праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника, та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (п. 5.9. Договору).
На підставі п. 13.1. Договору, цей Договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.
Додатком №1 до Договору є комерційна пропозиція для постачання електричної енергії споживачам постачальником “останньої надії” №8 від 07.11.2023, пунктом 4.1. якої встановлено, що оплата за електричну енергію здійснюється споживачем виключно на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання постачальника, зазначені у Договорі, або рахунку.
Відповідно до п. 4.8. комерційної пропозиції, Акт купівлі-продажу електричної енергії (надалі – Акт купівлі-продажу) складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем. Обсяг фактично спожитої електричної енергії споживачем визначається ОС, який виконує функції адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії, а також Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затверджений постановою НКРЕКП від 28.12.2018 №2118. Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від ОС постачальник надсилає на адресу електронної пошти споживача скановану версію Акту купівлі-продажу, підписаного зі свого боку. Споживач в триденний термін після отримання сканованої версії Акту купівлі-продажу зі свого боку підписує його та направляє скановану версію Акту купівлі-продажу на адресу електронної пошти постачальника. Оригінал Акту купівлі-продажу у двох примірниках надсилається поштою на поштову адресу споживача. Підписаний з боку споживача один екземпляр оригіналу Акту купівлі-продажу в триденний термін повертається на поштову адресу постачальника. У разі наявності зауважень до Акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. Уповноважені особи постачальника та споживача терміново проводять переговори з метою усунення розбіжностей, при цьому споживач або постачальник залучають ОС для врегулювання спірного питання. У разі якщо сторони не дійшли згоди у вирішенні суперечки, споживач вирішує спірне питання в порядку, що визначений Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими актами законодавства, що регулюють зазначені спірні відносини. До усунення розбіжностей сторони керуються даними, що зазначені в Акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням даних після врегулювання розбіжностей. У разі неповернення споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу Акту купівлі-продажу у встановлені строки або його не підписання з боку споживача у встановлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим споживачем та приймається постачальником як узгоджений. 
Пунктом 16.7. Комерційної пропозиції передбачено, що сторони погоджуються, що припинення грошових зобов`язань за цим договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог або у інший спосіб, не передбачений п. 4.1. цієї комерційної пропозиції та частини другої статті 75 Закону України “Про ринок електричної енергії”, здійснюється виключно за згодою сторін та у разі, якщо це не суперечить законодавству України.
На виконання умов Договору постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” позивач поставив відповідачу у липні 2024 року електричну енергію на загальну суму 1 181 611,16 грн, що підтверджується рахунком №000000131529/06/О07/65111 від 12.08.2024 та актом купівлі – продажу електроенергії №057245 від 31.07.2024, а також у серпні 2024 року електричну енергію на загальну суму 249 502,49 грн, що підтверджується рахунком №000000131529/06/О08/65552 від 10.09.2024 та актом купівлі – продажу електроенергії №057659 від 31.08.2024.
Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, залишок несплаченої відповідачем спожитої електричної енергії, поставленої позивачем на виконання Договору постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, становить 1 181 611,16 грн за липень 2024 року та 249 502,49 грн за серпень 2024 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі №910/8696/19, яке набрало законної сили, позов Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” на користь Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” 33 056,95 грн пені, 2816,92 грн 3% річних, 5367,15 грн інфляційних втрат, 1921 грн судового збору та 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/7713/21, яке набрало законної сили, позов Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” на користь Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” заборгованість в розмірі 20 824 585,21 грн, пеню в розмірі 232 544,86 грн, інфляційні втрати в розмірі 181 034,45 грн, 3% річних в розмірі 62 488,77 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 319 509,80 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у справі №910/16069/19, яке набрало законної сили, позов Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” задоволено. Присуджено до стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” на користь Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго 212 614,81 грн основного боргу, 15 855,09 грн пені, 1441,12 грн 3% річних, 1128,91 грн інфляційних втрат, 3465,60 грн судового збору та 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2023 у справі №910/13097/23, яке набрало законної сили, позов Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” на користь Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго основну заборгованість у розмірі 1 098 870,33 грн, пеню в розмірі 44 720,48 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 514 354,68 грн, 3% річних в розмірі 749 126,29 грн, судовий збір у розмірі 175 729,11 грн.
Вказаними судовими рішеннями встановлено факт порушення Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” зобов`язань з оплати наданих Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” послуг з розподілу електричної енергії за Договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у встановлений строк.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/7713/21 присуджено до стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” на користь Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн. 
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2024 у справі №910/13097/23 присуджено до стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” на користь Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” витрати на правничу допомогу в розмірі 75 000 грн 
Приватне акціонерне товариство “Закарпаттяобленерго” звернулося до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” із заявою №154-25/7715від 16.08.2024, в якій заявило про припинення з 16.08.2024 зобов`язань щодо сплати заборгованості за спожиту електричну енергію у липні 2024 року перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” за Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” №658/3 від 17.06.2024 у розмірі 1 181 611,16 грн, а в подальшому, на підставі заяви №154-25/8827 від 18.09.2024 заявило про припинення з 18.09.2024 зобов`язань щодо сплати заборгованості за спожиту електричну енергію у серпні 2024 року перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” за Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” №658/3 від 17.06.2024 у сумі 249 502, 49 грн, у рахунок погашення боргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” перед Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” в сумі 27 854 183,90 грн на підставі рішень Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі №910/8696/19, від 17.02.2020 у справі №910/16069/19, від 06.09.2021 у справі №910/7713/21, від 01.12.2023 у справі №910/13097/23 та додаткових рішень Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/7713/21 та від 02.02.2024 у справі №910/13097/23, які набрали законної сили.
В свою чергу, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” листами №44/22-1501 від 20.08.2024 та №44/22-1748 від 01.10.2024 надало відповідь на вищевказані заяви Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго”, вказуючи на відсутність правових підстав для задоволення заяв щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки такі дії Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” призведуть до недотримання правових актів, якими врегульовано функціонування ринку електричної енергії.
Незгода Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” із здійсненим відповідачем зарахуванням зустрічних однорідних вимог згідно заяв №154-25/7715 від 16.08.2024 та №154-25/8827 від 18.09.2024 стало підставою звернення до суду з даним позовом, яким позивач, із урахуванням заяви про зміну предмету позовних вимог, просить суд визнати недійсними заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог №154-25/7715 від 16.08.2024 та №154-25/8827 від 18.09.2024.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до ч. 1-3 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України (тут і надалі – в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
При цьому, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами (правові висновки, наведені в постановах Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №914/2326/18, від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, від 01.06.2022 у справі №910/21566/17, від 24.04.2024 у справі №922/3850/23, від 16.01.2025 у справі №910/1911/24, від 22.01.2025 у справі №914/1260/24, від 24.04.2025 у справі №922/1782/24, від 01.05.2025 у справі №922/2020/24 та ін.).
Таким чином, із системного аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що вчинення одностороннього правочину в порядку статті 601 Цивільного кодексу України вимагає наявності двох зобов`язань, існування яких має бути підтверджено належним чином для здійснення відповідного зарахування.
Зміст положень статті 203 Господарського кодексу України та статті 601 Цивільного кодексу України свідчить про те, що вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:
- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);
- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);
- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.
Водночас умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема, статтею 203 Господарського кодексу України та статтею 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами, що вже є усталеною судовою практикою та підтверджується численними постановами Верховного Суду, в тому числі, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18, від 28.09.2023 у справі №910/19206/21, від 05.02.2025 у справі №910/19953/23, від 24.04.2025 у справі №922/1782/24, від 01.05.2025 у справі №922/2020/24, постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19.
Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.
Згідно зі ст. 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.
З огляду на викладене, зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.
Аналогічні висновки є усталеними та викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17, від 24.04.2025 у справі №922/1782/24, від 01.05.2025 у справі №922/2020/24 та ін. 
У постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду уточнив раніше викладені висновки щодо безспірності вимог, які зараховуються, та зазначив, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором (п. 47). 
За дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 цього Кодексу, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним (п. 48). 
Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог (п. 49). 
Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника (п. 50).
Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення (п. 51).
Зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 ЦК "Припинення зобов`язань". Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється статтями 601-602 ЦК України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (стаття 599 ЦК України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (стаття 603 ЦК України) (п. 63).
В аспекті наведеного суд зазначає, що вищенаведені висновки Верховного Суду щодо безспірності вимог, які зараховуються, як умови для проведення зарахування в порядку статті 203 Господарського кодексу України та статті 601 Цивільного кодексу України, є загальними та підлягають застосуванню до усіх правовідносин, зокрема, і тих, у яких предметом зарахування є вимоги про сплату штрафних санкцій та інших нарахувань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки стосуються загальної для усіх вимог, які зараховуються, умови - безспірності вимог.
Приписами ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Аналіз вказаних норм свідчить про необхідність розмежування зарахування та заяви про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.
Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.
У разі несприйняття адресатом заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, учасники правовідносин мають можливість звернутися за судовим захистом, подавши позов про визнання такого правочину недійсним або визнання зобов`язань такими, що припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.05.2023 у справі №910/9268/22.
Як вбачається із заяв відповідача №154-25/7715 від 16.08.2024 та №154-25/8827 від 18.09.2024 Приватне акціонерне товариство “Закарпаттяобленерго” заявило про припинення з 16.08.2024 та з 18.09.2024 зобов`язань щодо сплати заборгованості за спожиту електричну енергію перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” за Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” в сумі 1 181 611,16 грн за липень 2024 року та 249 502,49 грн за серпень 2024 року, в рахунок погашення боргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” перед Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” у розмірі 27 854 183,90 грн, підтвердженого рішеннями Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі №910/8696/19, від 17.02.2020 у справі №910/16069/19, від 06.09.2021 у справі №910/7713/21, від 01.12.2023 у справі №910/13097/23 та додатковими рішеннями Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/7713/21 та від 02.02.2024 у справі №910 /13097/23, які набрали законної сили.
Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, хоча й не передбачена прямо ст. 601 Цивільного кодексу України, проте випливає із суті правового інституту самостійного виконання зобов`язання. 
Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.
За дотримання умов, передбачених ст. 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених ст. 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.
Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.
За таких обставин, саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, якими він обґрунтовує підстави позову, оскільки заява сторони щодо спірності вимог має бути аргументована та підтверджена доказами.
Як стверджує позивач, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) було застосовано до останнього, у зв`язку з набуттям ним статусу “Дефолтний”, алгоритм розподілу коштів, передбачений положеннями статті 75 Закону України “Про ринок електричної енергії”, постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 18.06.2019 №1041 “Про затвердження Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників та внесення зміни до постанови НКРЕКП від 18 січня 2019 №26” та від 27.06.2019 №1246 “Про алгоритм розподілу коштів”, а Законом та Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” передбачено особливий механізм розрахунків між споживачем та постачальником за Договором про постачання електричної енергії споживачу, а тому вважає, що заяви відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних вимог не містить правових підстав для задоволення.
Як встановлено положеннями ч. 2 ст. 75 Закону України “Про ринок електричної енергії”, покупці електричної енергії, які купують електричну енергію в електропостачальників, вносять плату за отриману електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника в одному з уповноважених банків.
У відповідності до п. 5.9. Договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, розрахунки споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника.
За змістом ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються із ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Водночас ст. 1087 Цивільного кодексу України визначено, що розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.
Вказаною статтею визначено способи здійснення розрахунків та закріплено дві форми розрахунків: готівкову та безготівкову.
Натомість положення ч. 2 ст. 75 Закону України “Про ринок електричної енергії” та пункту 5.9 публічного Договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” стосуються саме встановлення певних форм проведення розрахунків за спожиту електричну енергію.
Положення Закону України “Про ринок електричної енергії”, встановлюючи порядок проведення розрахунків при здійсненні оплати спожитої електричної енергії, не містять жодної заборони на здійснення припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Встановлення певних форм проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, за відсутності прямої вказівки про це у відповідному нормативному акті, не означає саме по собі встановлення заборони на проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.
Виходячи з вищенаведеного, зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а є однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 Цивільного кодексу України “Припинення зобов`язань”.
Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється ст. 601, 602 Цивільного кодексу України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (ст. 599 Цивільного кодексу України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (ст. 603 Цивільного кодексу України).
Вищенаведена позиція є усталеною в судовій практиці та підтверджена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, а також застосована у постановах Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №910/512/23, від 31.01.2024 у справі №910/14968/22(910/7059/23), від 04.04.2023 у справі №911/2757/21, від 30.01.2025 у справі №914/454/24, від 13.02.2025 у справі №914/2693/23(914/3476/23).
Водночас Закон України “Про ринок електричної енергії” не містить заборон щодо проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, як і не містять таких заборон і умови укладених між сторонами Договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” та Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними та допустимими доказами того, що сума заборгованості кожної із сторін на дату вчинення одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог була іншою, ніж та, яка зазначена у заявах Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” №154-25/7715 від 16.08.2024 та №154-25/8827 від 18.09.2024 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог; не надав доказів часткового чи повного погашення цієї заборгованості, що в свою чергу підтверджує безспірність вимог, які зараховуються.
З урахуванням вищевикладеного, предметом зарахування зустрічних однорідних вимог правомірно були визначені грошові зобов`язання Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” за Договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” в розмірі 1 181 611,16 грн за заявою №154-25/7715 від 16.08.2024 та в розмірі 249 502,49 грн за заявою №154-25/8827 від 18.09.2024 в рахунок погашення боргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” перед Приватним акціонерним товариством “Закарпаттяобленерго” в розмірі 27 854 183,90 грн, яка підтверджена рішеннями Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі №910/8696/19, від 17.02.2020 у справі №910/16069/19, від 06.09.2021 у справі №910/7713/21, від 01.12.2023 у справі №910/13097/23 та додатковими рішеннями Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/7713/21 та від 02.02.2024 у справі №910/13097/23, які набрали законної сили.
За таких обставин, доводи позивача не підтверджені належними доказами, та не є умовою, що виключає можливість для зарахування зустрічних однорідних вимог за оспорюваними правочинами, з огляду на що суд дійшов висновку, що односторонні правочини у формі заяви Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” №154-25/7715 від 16.08.2024 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних вимог на суму 1 181 611,16 грн та заяви №154-25/8827 від 18.09.2024 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних вимог на суму 249 502,49 грн відповідають вимогам ст. 601, 602 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України, оскільки грошове зобов`язання є безспірним, а відтак правочини щодо припинення взаємних зобов`язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є правомірними.
Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд у постановах від 06.08.2024 у справі №910/6250/23, від 30.01.2025 у справі №914/454/24. 
Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсними заяв Приватного акціонерного товариства “Закарпаттяобленерго” про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог №154-25/7715 від 16.08.2024 та №154-25/8827 від 18.09.2024 задоволенню не підлягають.
Щодо тверджень позивача про те, що згідно з Комерційною пропозицією, яка є додатком до Договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, не допускається зарахування зустрічних вимог, оскільки в цій пропозиції зазначено, що припинення грошових зобов`язань за цим договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог або в інший спосіб не передбачений п. 4.1 цієї комерційної пропозиції та частини другої статті 75 Закону України “Про ринок електричної енергії” здійснюється виключно за згодою сторін та у разі, якщо це не суперечить законодавству України, суд зазначає наступне.
Саме по собі формулювання у Комерційній пропозиції положень про те, що зарахування здійснюється за згодою сторін, не може бути розцінене як законодавча заборона у розумінні ст. 602 Цивільного кодексу України, оскільки Закон України “Про ринок електричної енергії” не забороняє припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому, право відповідача на одностороннє припинення зобов`язання є законним та обґрунтованим.
Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В силу ч. 1 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 – 79, 86, 129, 130, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю. 

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, – http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua. 

Повне судове рішення складено та підписано 02.03.2026.

Суддя Л.І. Пригара