Справа № 639/1550/26
Провадження № 1-кп/639/236/26

В И Р О К
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року        м. Харків
Новобаварський районний суд міста Харкова у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №62026170020004186 від 17.02.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабчин Хойницького району Гомельської області Республіки Білорусь, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на час вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді оператора 2 відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», який зареєстрований та фактично проживав до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 224 від 31.07.2025 військовозобов`язаного ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 293 від 16.10.2025 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду оператора 2 відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.
Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді оператора 2 відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 24 грудня 2025 року о 11 годині 25 хвилин, знаходячись у пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, а саме: усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження т.в.о. командира НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.12.2025 №12/2068 «З метою виконання бойових (спеціальних) завдань у складі 9 АК ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з 12.00 24.12.2025 здійснити переміщення особового складу в зону виконання бойових завдань та до 18.00 24.12.2025 зосередитись в районі СЕРГІЇВКА (Донецька область), в термін до 06.00 25.12.2025 здійснити відновлення ВП «ЛОФТ» та ВП «ІГОР» з метою недопущення прориву противника у глибину оборони бригади», доведеного до нього в усному порядку, який був виданий уповноваженою особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також ґрунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний із порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, чим підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо пред`явленого обвинувачення
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав у повному обсязі вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, не оспорює.
Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що 24.12.2025 йому та іншим військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України оголосили бойове розпорядження, за змістом якого вони повинні були здійснити переміщення у район н. п. Сергіївка Донецької області у зону бойових дій, однак він відмовився від виконання цього бойового розпорядження, посилаючись на стан здоров`я. В листопаді 2025 року він проходив військово-лікарську комісію та за станом здоров`я його визнали придатним для проходження військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що розумів, що вчиняє кримінальне правопорушення, вину в інкримінованому злочині він визнав повністю, у вчиненому щиро розкаюється. 
Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

ІІІ. Висновки суду
Під час судового розгляду учасники судового провадження вважали за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, оскільки ОСОБА_3 повністю визнає вину у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію підтримала сторона обвинувачення і захисту.
Судом роз`ясненні положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.
При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3  своєї вини, а також, що він не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, що характеризують особу ОСОБА_3 , а також матеріалів кримінального провадження щодо наявних речових доказів.

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України), є доведеною. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

V. Мотиви суду при призначенні покарання
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, має середню спеціальну освіту, розлучений, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, за висновком військово-лікарської комісії від 26.11.2025 визнаний придатним для проходження військової служби (кримінальне провадження, арк. 111-133).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є умисним тяжким злочином проти встановленого порядку несення військової служби (військовим кримінальним правопорушенням); кількість епізодів злочинної діяльності – один; відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, його конкретні обставини; особу винного; наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин – у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 , попередження скоєння ним нових злочинів та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого є неможливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, яке має бути призначене у розмірі нижньої межі санкції ч. 4 ст. 402 КК України, що буде необхідним та достатнім.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом), а також ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням), судом не встановлено.
Роблячи такі висновки, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах: від 11.07.2023 по справі № 726/78/23, від 05.09.2024 по справі № 552/4832/22, від 27.03.2025 по справі № 953/3196/23 тощо – відповідно до яких відсутність належного реагування держави, зокрема суду, під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, нівелює визначену статями 50, 65 КК України мету призначення покарання і може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.
Враховуючи вищевикладене, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, яке підлягає реальному відбуванню.
На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Враховуючи той факт, що у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі, яке підлягає реальному відбуванню, до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах державної установи «Харківський слідчий ізолятор».
Визначаючи, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п. п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного – 04.09.2015), відповідно до якого відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, необхідно зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.01.2026 по 13.04.2026 включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
До набрання вироком законної сили продовжити стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор».
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 14 квітня 2026 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.01.2026 (дата затримання та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) по 13.04.2026 включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
- CD-R диск «Verbatium 700mb», на якому міститься відеозапис доведення бойового наказу військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України – залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення, а особою, яка тримається під вартою – з моменту отримання копії судового рішення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя         ОСОБА_1