ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

19 березня 2026 року	Справа №160/190/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:
Департамент патрульної поліції (далі – ДПП, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач), в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції завдану матеріальну шкоду у розмірі 47 353 (сорок сім тисяч триста п`ятдесят три) грн. 37 коп. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що згідно з рапортом інспектора відділу озброєння управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (надалі - Управління) майора поліції Сергія Биковського, за результатами інвентаризації матеріальних цінностей, проведеної відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції (надалі - Департамент) від 27.10.2025 № 3177 “Про проведення повної інвентаризації озброєння в ДПП у 2025 році”, комісією виявлено нестачу шести бронежилетів другого класу захисту “Корсар М-1-2”, шести кайданок “БР-М-92”, трьох бронежилетів п`ятого класу захисту “Police-5M”, трьох балістичних шоломів “Police-1” та одного загальновійськового протигаза з гнучними протиосколковим візиром панорамного типу МТ 213/2У з фільтруючим елементом ФП-5. Станом на 19.12.2025 винними особами частково відшкодовані збитки завдані ДПП за втрачене майно, а саме: шести бронежилетів другого класу захисту «Корсар М-1-2», шести кайданок «БР-М-92», двох бронежилетів п`ятого класу захисту «Police-5M» та двох балістичних шоломів «Polise- 1», що підтверджується платіжними квитанціями. Разом з цим, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , колишній інспектор взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування, не повернув до відділу озброєння, видане йому згідно з карткою обліку озброєння № 115, службове майно: бронежилет «Poliсe-5M» № 961, балістичний шолом «Polise-1» № 617, а також відповідно до книги видачі й приймання озброєння інвентарний номер 13027 ДСК, зареєстрований від 11.06.2024, не повернув протигаз з гнучним протиосколковим візиром панорамного типу МТ 213/2У з фільтруючим елементом ФП-5. Згідно зі Зрівняльною відомістю результатів інвентаризації необоротних активів від 11.11.2025, вартість бронежилету «Poliсe-5M» складає 34 176,5 грн; вартість балістичного шолому «Polise-1» складає 10 441,89 грн; вартість протигазу з гнучним протиосколковим візиром панорамного типу МТ 213/2У з фільтруючим елементом ФП-5 складає 2 734,98 грн. Таким чином, не повернувши до ДПП наведене майно, ОСОБА_1 завдав ДПП матеріальну шкоду у загальному розмірі 47 353,37 грн. Статтею 12 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. Наказом ДПП № 1367 о/с від 21.08.2025 ОСОБА_1 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) звільнено зі служби в поліції, що унеможливлює видання наказу про притягнення його до матеріальної відповідальності. Таким чином, стягнення з ОСОБА_1 завданої ним ДПП матеріальної шкоди має здійснюватися в судовому порядку, відповідно до положень статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Ухвалою суду від 21.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову), разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду.
10.03.2026 до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій ДПП просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ДПП матеріальну шкоду у розмірі 82 226,89 грн.
Ухвалою суду від 19.03.2026 відмовлено у прийнятті до розгляду заяви ДПП про збільшення позовних вимог від 10.03.2026.
Копію ухвали про відкриття провадження від 21.01.2026 направлено судом на адресу реєстрації ОСОБА_1 , зазначену у позовній заяві.
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (R067087286905) відправлення повернуто на адресу суду з відміткою поштової установи про причину невручення: за закінченням терміну зберігання.
Відповідач суду відзив на позов не надав. 
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів справи вбачається, позивач проходив службу у ДПП.
Наказом ДПП від 15.08.2025 №524 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення» на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Наказом ДПП від 21.08.2025 №1367 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
З долученої до матеріалів справи копії пояснень по нестачам ДПП, вбачається, що ОСОБА_1 втрачено: бронежилет «Police 5M» у кількості 1 шт., балістичний шолом «Police-1» у кількості 1 шт., протигаз МТ213/2У з фільтруючим елементом ФП-5 у кількості 1 шт.
У копії звіряльної відомості результатів інвентаризації необроблених активів від 11.11.2025 вбачається, що сума бронежилету «Police 5M» (1 шт.) становить 34 176,50 грн, сума балістичного шолому «Police-1» (1 шт.) – 10 441,89 грн, сума протигазу МТ213/2У з фільтруючим елементом ФП-5 (1 шт.) – 2 734,98 грн; разом: 47 353,37 грн.
У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, позивач звернувся до суду.
Матеріали справи не містять сплати відповідачем заборгованості в сумі 47 353,37 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.
Відповідно до преамбули Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.
Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (частина 2 статті 56 Закону № 580-VIII).
Частинами 1, 2 статті 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX (далі – Закон №160-IX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону №160-IX визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони, військовослужбовців Служби безпеки України (далі - особи) (частина 1 статті 2 Закону №160-IX).
Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом (частина 4 статті 3 Закону №160-IX).
Пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Частиною 1 статті 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
В свою чергу, згідно з частиною 1, 2, 4 статті 130 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.
У статті 132 КЗпП України закріплено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності.
Отже, як нормами чинного законодавства передбачено повну та обмежену відповідальність працівника за спричинення останнім шкоди, підприємству, установі чи організації.
З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу у Департаменті патрульної поліції.
Наказом Департаменту патрульної поліції від 15.08.2025 №524 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення» на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Наказом Департаменту патрульної поліції від 21.08.2025 №1367 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
З долученої до матеріалів справи копії пояснень щодо нестачі майна вбачається, що ОСОБА_1 втрачено: бронежилет «Police 5M» у кількості 1 шт., балістичний шолом «Police-1» у кількості 1 шт., протигаз МТ213/2У з фільтруючим елементом ФП-5 у кількості 1 шт.
Відповідно до копії звіряльної відомості результатів інвентаризації необоротних активів від 11.11.2025, вартість зазначеного майна становить: бронежилет «Police 5M» (1 шт.) - 34 176,50 грн, балістичний шолом «Police-1» (1 шт.) - 10 441,89 грн, протигаз МТ213/2У з фільтруючим елементом ФП-5 (1 шт.) - 2 734,98 грн; загальна сума - 47 353,37 грн.
У зв`язку з несплатою відповідачем зазначеної суми заборгованості позивач звернувся до суду.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості у розмірі 47 353,37 грн.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
Згідно частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки позивач є суб`єктом владних повноважень, судові витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов Департаменту патрульної поліції (адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40108646) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) про стягнення коштів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції кошти у розмірі 47 353 (сорок сім тисяч триста п`ятдесят три) гривні 37 копійок. 
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар