Справа № 357/5384/26
Провадження № 2-а/357/303/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя - Бебешко М. М. ,
при секретарі - Примак А. М.,
За участі позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, капрала поліції батальйону поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Черненко Дарії Віталіївни, про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, - 

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2026 року адвокат Плахотнюк Олександр Олександрович в інтересах ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування позову зазначили, що позивач є учасником бойових дій та до тепер перебуває на військовій службі в ЗСУ, ефективність та можливість виконання завдань, які йому ставляться по службі в значній мірі залежить від наявності в нього посвідчення водія та практичного досвіду управління автомобілем. Позивач закінчив та отримав свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки у ТОВ «Автошкола «АВТОПРО». Проте ОСОБА_3 не може здати іспити та отримати посвідчення водія в зв`язку з наявністю рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2023 в справі № 754/6969/23 про позбавлення його права керування строком на 5 років. 09.03.2026 р. ОСОБА_3 , перебуваючи на військовій службі, виконуючі поставлені службові завдання, змушений був керувати транспортним засобом AUDI, д.н.3. НОМЕР_1 , рухаючись по трасі АД М-05 Київ-Одеса. На 78 км зазначеної траси був зупинений капралом поліції батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції (1 батальйон 1 рота 1 взвод) Черненко Д.В., після чого нею була винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ЕНА № 6797273). Згідно з вищезазначеною постановою, ОСОБА_3 порушив п. 2.1. а. ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП, та був підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 20400,00 грн. Позивач вказує, що відсутні дані про підстав зупинення транспортного засобу, яким він керував. Під час зупинення 09.03.2026 р. транспортного засобу AUDI, д.н.3. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , рухаючись по трасі АД М-05 Київ-Одеса, не було зафіксовано порушення ним ПДР, поліцейський не поінформував про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Отже, всі наступні вимоги працівників поліції є протиправними, внаслідок чого ОСОБА_3 не зобов`язаний був їх виконувати, а всі складені ними процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17. По-друге, згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Як вже зазначалося вище, ОСОБА_3 є військовослужбовцем 3С України, був мобілізований в добровільному порядку 13.07.2022 р. відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. 
09.03.2026 позивач виконував завдання командування військової частини під час воєнного стану внаслідок повномасштабної збройної агресії російської федерації, тобто діяв в умовах крайньої необхідності, внаслідок чого в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2026 справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні Білоцерківського міськрайонного суду Київської оплаті за адресою: м. Біла Церква, вул. Волонтерська, 7 на 14 квітня 2026 року о 11:10 год. Клопотання представника позивача про виклик свідка – задоволено. Викликано в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ). Забезпечення виклику свідка в судове засідання покладено на представника позивача, як ініціатора вказаного клопотання. Запропоновано Департаменту патрульної поліції надати до суду належним чином засвідчену копію постанови від 09 березня 2026 року про накладення адміністративного стягнення на Джаліла Абдула та в копіях всі матеріали справи, які стали підставою для винесення даної постанови.
10 квітня 2026 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідачів – ОСОБА_5 з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що твердження позивача є недостовірними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного. Керуючись п. 3, ст. 35 Закону України про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація про те що водій може бути причетним до порушення правил дорожнього руху. В графі номер 7 Постанови «До постанови додається» Поліцейським було вказано відео з камер Motorola VB 400 477056, 477931, які використовувались Поліцейським у відповідності відповідно до наказу МВС N? 1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки». Досліджуючи матеріали відео фіксації можливо встановити наступні обставини події: 0 12 год. 15 хв. було зупинено транспортний засіб «AUDI A4», з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням позивача, після чого поліцейський відразу у відповідності до вимог ЗУ «Про Національну поліцію України» представився та повідомив причину зупинки транспортного засобу. В ході діалогу та перевірки документів, на вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія, водій зазначив, що його немає через рішення суду. Встановивши особу водія, яким виявився позивач, також було встановлено, що останній є позбавлений права керування транспортними засобами постановою Деснянського районного суду міста Києва від 30.06.2023 року, справа № 754/6969/23 строком на 5 років. О 22 год. 29 хв. відповідачем було оголошено про початок розгляду справи та згідно чинного законодавства ознайомлює водія з його правами, передбачені статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України. Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення Позивача, поліцейський, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення та повідомлено порядок оскарження Постанови, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 307, 308 КУпАП. Після чого позивач отримав копію оскаржуваної постанови.
Взявши до уваги викладене вище, Відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а Постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП. Враховуючи викладене, оскаржувана Постанова винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням всіх обставин у справі, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відтак, твердження Позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Також вищевказане дає підстави стверджувати, що Позивач звернувся з позовною заявою до суду не з метою захистити свої порушені права та інтереси, а з метою уникнути відповідальності за вчинене ним правопорушення. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності не є підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та скасування постанови.
До відзиву представник відповідачів долучив оптичний диск DVD-R.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив суду, що він керував транспортним засобом без військового посвідчення, так як виконував бойове завдання та їхав транспортним засобом з Києва до Одеси.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 показав, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем Сил спеціальних операцій, є оперативним офіцером, які не носить військової форми та транспортні засоби яких не містять відомостей, які можуть бути ідентифіковані як причетні до Збройних Сил України. На момент вчинення діяння позивачем, свідок був його командиром та направив позивача з Києву в напрямок міста Одеси для виконання бойового завдання, тому позивач діяв в стані крайньої необхідності. Зміст самого завдання він не має права розкривати, так як це є службовою інформацією.
Представник відповідача у поданому до суду клопотанні просив розглядати справу за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
09 березня 2026 року поліцейським 1-го взводу 1 роти 1 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП капралом поліції Черненко Дарією Віталіївною було винесено постаново про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 6797273 про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн. 
Відповідно до постанови 09.03.2026 о 12:45:04 на трасі АД М-05 Київ-Одеса 78 км гр. ОСОБА_6 керував транспортним засобом «AUDI A4», з номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом Деснянським судом від 30.06.2023 року постанова № 754/6969/23, чим порушив п. 2.1.а ПДР – керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ. 
Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р.№ 1395), постанова по справі про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка постанови по справі про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію і номер.
Бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п.п. 2.1 а Правил дорожнього руху 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, судом встановлено, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» 1. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.
Отже, як зазначено вище, та відповідно до вимог статті 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Представником відповідача, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові серії ЕНА №4942272 від 11.06.2025 було надано диск з записом з відео з нагрудної БК Моторола 474770. 
З оглянутого судом відеозапису, вбачається, що 10.08.2025 о 23:33 патрульним поліцейським зафіксовано факт руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_8 . Зупинивши транспортний засіб та перевіривши документи водія, поліцейський повідомив, що постановою суду він був позбавлений права керування транспортним засобом. Позивач пояснив, що йому не було відомо про те, що його було позбавлення права керування транспортним засобом. Інспектор поліції роз`яснив ОСОБА_8 права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 68 Конституції України та провів розгляд справи про адміністративне правопорушення, по завершенню виніс постанову про притягнення ОСОБА_8 до адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КупАП, та роз`яснив порядок її оскарження. 
В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
У відповідності до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 визначений частиною другою статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Тому, враховуючи, що відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена у відповідності до вимог закону, адміністративне стягнення накладене в межах санкції статті закону, а доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та будь-якими доказами не спростовані, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суд не вбачає.
Щодо тверджень позивача про порушення відповідачем процедури зупинки транспортного засобу, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Тому суд вважає, що поліцейський мав право зупинити транспортний засіб позивача.
З приводу наявності в діях позивача крайньої необхідності, що в свою, чергу виключає адміністративну відповідальність, суду виходить з наступного:
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
Відповідно до ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинене у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Водночас із долученого до матеріалів справи відеозапису не вбачається, що на момент зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції існувала реальна небезпека, для уникнення якої не існувало інших способів, крім вчинення ним дій, що мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.
В судовому засіданні ні позивач ОСОБА_3 , ні допитаний в якості свідка ОСОБА_4 не повідомили суду про виконання ним будь-якого завдання, пов`язаного із захистом територіальної цілісності та недоторканості України, для виконання якого необхідно було вчиняти дії, що мають ознаки адміністративного правопорушення, пославшись на службову таємницю вказаної інформації.
Позивачем не надано суду жодних достовірних відомостей на підтвердження того, що останній виконував конкретне завдання, пов`язане із проходженням військової служби, і керування саме ним транспортним засобом було обумовлено необхідністю усунення небезпеки, що загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління.
З урахуванням викладеного суд вважає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що 09 березня 2026 року виникла ситуація, яка спонукала ОСОБА_1 , який не має посвідчення водія, керувати транспортним засобом.
Таким чином, наявність стану крайньої необхідності, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не доведена, а тому суд не бере до уваги твердження позивача про те, що він перебував у стані крайньої необхідності, що в свою чергу, виключає адміністративну відповідальність.
Разом з цим, суд констатує те, що капрал поліції батальйону поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Черненко Дарія Віталіївна, в свою чергу, не є належним відповідачем у справі, так як діяла від імені Департаменту патрульної поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовна заява не підлягає задоволенню, судові витрати позивача слід залишити без відшкодування.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 242-246, 250, 255, 262, 286 КАС України, суд,- 

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, капрала поліції батальйону поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Черненко Дарії Віталіївни про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, яким рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач - 1: Департамент патрульної поліції. Місце знаходження: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3. Код ЄДРПОУ: 40108646.
Відповідач – 2: Капрал поліції батальйону поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Черненко Дарія Віталіївна, вул. Сухоярська, 18а, м. Біла Церква, Київська область, 09100. 

Суддя	М. М. Бебешко