СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Харків Справа № 917/1429/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.
за участі секретаря судового засідання Гаркуші О.Л.
за участю представників сторін:
позивача - Іващук П.В. (поза межами приміщення суду) - довіреність №1443 від 07.10.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5105 від 25.07.2018
відповідача - Самойленко М.О. (поза межами приміщення суду) - ордер серія ВІ №1378860 від 09.03.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №1380 від 22.11.2013

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Тупікіна Сергія Семеновича на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2025 у справі №917/1429/25 (суддя Сірош Д.М., дата підписання повного рішення не зазначено)

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-сервіс Днепр", м.Дніпро,
до Фізичної особи-підприємця Тупікіна Сергія Семеновича, м. Полтава,
про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 349.700,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Мед-сервіс Днепр" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Тупікіна Сергія Семеновича про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 349.700,00 грн. В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Мед-сервіс Днепр" зазначає, що помилково перерахував на поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 349.700 грн, які останній на вимогу позивача не повернув.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.12.2025 у справі №917/1429/25 позов задоволено та стягнуто з ФОП Тупікіна С.С. на користь ТОВ "Мед-сервіс Днепр" грошові кошти в сумі 349.700,00 грн та 4.196,40 грн судового збору.
Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач - ФОП Тупікін С.С. звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2025 у справі №917/1429/25 та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Крім того, просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- господарський суд безпідставно виходив із відсутності правових підстав для утримання відповідачем спірних коштів, не врахувавши, що рахунок та акт надання послуг за грудень 2024 року були направлені позивачу, а оплата за цим рахунком свідчить про прийняття послуг;
- на думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував умови договору щодо порядку прийняття послуг, не врахувавши, що позивач не надав зауважень до наданих послуг у передбачений договором строк, у зв`язку з чим втратив право посилатися на їх неналежність;
- суд першої інстанції помилково не врахував фактичний порядок взаємодії сторін, зокрема усталену практику направлення рахунків та актів засобами електронного зв`язку, яка застосовувалась сторонами протягом дії договору;
- господарський суд, за твердженням апелянта, вийшов за межі позовних вимог, оскільки, відмовивши у зміні підстав позову, фактично розглянув спір не як вимогу про повернення безпідставно набутого майна, а як вимогу щодо оплати послуг, які нібито не були надані, що має іншу правову природу та інший предмет доказування;
- суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання відповідача про витребування доказів, які, на думку апелянта, мають істотне значення для підтвердження факту надання послуг;
- на думку апелянта, судом не надано належної оцінки поведінці позивача з точки зору принципу добросовісності, зокрема тому, що позивач тривалий час не висловлював зауважень до послуг, а з відповідними вимогами звернувся лише після здійснення оплати.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 витребувано матеріали справи №917/1429/25 з Господарського суду Полтавської області. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Тупікіна Сергія Семеновича на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2025 у справі №917/1429/25 до надходження матеріалів справи.
09.02.2026 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1429/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, в зв`язку з несплатою судового збору у відповідному розмірі.
Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Тупікіна С.С.; встановлено строк до 06.03.2026 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 06.03.2026 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України; призначено справу до розгляду на 07.04.2026.
24.02.2026 через систему "Електронний суд" від ТОВ "Мед-сервіс Днепр" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2025 у справі №917/1429/25 без змін. Аргументуючи свою позицію по справі, позивач зазначив, що відповідно до умов Договору №12/24МС від 08.07.2024 підставою для надання послуг є заявка замовника, оформлена у вигляді додаткової угоди, в якій погоджуються всі істотні умови надання послуг, зокрема їх обсяг, період, вартість та порядок розрахунків, однак така додаткова угода щодо надання послуг у грудні 2024 року сторонами не укладалася, що на думку позивача, виключає можливість надання відповідачем послуг у зазначений період. Крім того, позивач вказує, що відповідачем не надано передбачених договором звіту про надані послуги та акту здачі-приймання за грудень 2024 року, а також відсутні докази їх направлення позивачу у порядку, визначеному договором, у зв`язку з чим у позивача не виник обов`язок щодо прийняття послуг та надання зауважень.
Позивач також зазначає, що акт надання послуг №10 від 24.01.2025 був направлений відповідачем лише після отримання ним вимоги про повернення грошових коштів, та на такий акт позивачем у встановлений договором строк було надано мотивовану відмову у зв`язку з фактичним ненаданням послуг. Щодо доводів апелянта про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог, позивач зазначає, що підставою позову було саме безпідставне утримання відповідачем грошових коштів у зв`язку з ненаданням послуг, а суд першої інстанції стягнув ці кошти як безпідставно отримані, не змінюючи предмету та підстав позову. Також позивач заперечує доводи відповідача щодо усталеного порядку електронного обміну документами, зазначаючи, що договором передбачено підписання документів у паперовій формі або через програмний засіб «Вчасно», а належні докази направлення документів електронною поштою у матеріалах справи відсутні.
26.02.2026 через підсистему «Електронний суд» до Східного апеляційного господарського суду від ФОП Тупікіна С.С. надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в яких відповідач, заперечуючи проти доводів відзиву позивача, зазначив що фактичні взаємовідносини сторін за Договором №12/24МС від 08.07.2024 свідчать про інший, ніж передбачено договором, порядок його виконання, зокрема, послуги надавалися без укладення додаткових угод (заявок) та складання звітів у паперовій формі, що підтверджується наданням та оплатою послуг за попередні періоди (липень, вересень, жовтень 2024 року). Відповідач вказує, що зазначені обставини свідчать про наявність між сторонами сталої практики виконання договору без оформлення додаткових угод, а тому, на його думку, відсутність таких документів у грудні 2024 року не може свідчити про ненадання послуг у спірний період.
Крім того, відповідач зазначає, що здійснення позивачем оплати за рахунком №9 від 24.01.2025 із зазначенням у призначенні платежу оплати за послуги за грудень 2024 року свідчить про обізнаність позивача щодо надання таких послуг та їх прийняття. Також відповідач заперечує доводи позивача щодо застосування правової позиції Верховного Суду у справі №917/1157/25, зазначаючи, що у вказаній справі Верховний Суд не сформулював правових висновків щодо застосування норм права, а лише констатував відмінність фактичних обставин, у зв`язку з чим, на думку відповідача, посилання на неї є недоречним. Відповідач вважає, що у даній справі підлягає застосуванню стандарт доказування, передбачений ст.79 ГПК України, відповідно до якого суд має оцінювати вірогідність доказів, співставляючи доводи сторін, при цьому, на думку відповідача, надані ним докази підтверджують більш вірогідну версію фактичного надання послуг у спірний період. Окремо відповідач зазначає, що у разі скасування рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу як таке, що є похідним від основного рішення у справі.
У додаткових поясненнях (вх.№3656 від 01.04.26) позивач додатково зазначив, що відсутність погодження сторонами істотних умов надання послуг у грудні 2024 року виключає не лише факт їх належного оформлення, а й саму можливість їх надання, оскільки відповідні умови (обсяг, період, вартість, порядок надання) мали бути визначені у додатковій угоді, яка сторонами не укладалася. Крім того, позивач наголошує, що звіт як обов`язковий документ, який має містити результати надання послуг, відповідачем не складався та не направлявся, а доводи про його направлення через АРІ не відповідають умовам договору та не підтверджені жодними доказами, при цьому сам звіт у матеріалах справи відсутній. Також позивач додатково звертає увагу, що акти надання послуг у попередні періоди підписувалися сторонами саме у паперовій формі, а отже доводи відповідача про інший порядок погодження актів (зокрема шляхом електронного обміну) не відповідають фактичним обставинам виконання договору. Позивач окремо зазначає, що сам факт здійснення оплати за рахунком не може підтверджувати надання послуг за відсутності звіту та акту, які відповідно до умов договору є необхідними документами для підтвердження їх виконання. Крім цього, позивач посилається на наявну судову практику у справах з аналогічними обставинами за участю відповідача та пов`язаних з ним осіб, в яких за відсутності належних доказів надання послуг судами було зроблено висновок про неправомірність утримання отриманих грошових коштів та їх повернення замовникам.
В судовому засіданні 07.04.2026 приймають участь представник відповідача - адвокат Самойленко М.О, який підтримав вимоги апеляційної скарги та відповіді на відзив, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2025 у справі №917/1429/25 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; представник позивача - Іващук П.В., який підтримав відзив на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Мед-сервіс Днепр" без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.
Судова колегія зауважує, що в матеріалах справи наявні процесуальні документи сторін, в яких останні висловили свою правову позицію, а також інші документи, необхідні для прийняття обґрунтованого рішення зі спору.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача та представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, правові відносини між сторонами у даній справі склалися у зв`язку з укладенням 08.07.2024 між ФОП Тупікіним Сергієм Семеновичем (Виконавцем, відповідачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мед-Сервіс Днепр» (Замовником, позивачем у справі) Договору №12/24МС про надання маркетингових послуг, за умовами якого Виконавець зобов`язався за завданням Замовника надавати маркетингові та інформаційно-консультативні послуги, визначені у пункті 1.2 договору, стосовно лікарських засобів, косметики та інших товарів (далі - Товар), а Замовник, у свою чергу, зобов`язався прийняти надані послуги та оплатити їх.
Іншими умовами Договору Сторони визначили наступне:
- до комплексу маркетингових та інформаційно-консультативних послуг, що надаються Виконавцем за даним договором, віднесено: вивчення, дослідження та аналіз споживчого попиту на Товар; розповсюдження серед потенційних покупців інформації про Товар; самостійне дослідження та аналіз Виконавцем особливостей попиту на окремі види Товару; забезпечення розміщення на полицях аптечних закладів однієї погодженої викладки Товару, визначеної Замовником протягом звітного періоду; оформлення вітрин, торгових залів, меблів і рекламних стендів у аптеках; проведення періодичних акцій щодо Товару; надання інформації кінцевому споживачу про якісні характеристики Товару; інші послуги, передбачені додатковими угодами до договору (п.1.2 Договору);
- послуги, визначені у пункті 1.2 договору, надаються Виконавцем протягом строку дії договору стосовно визначених сторонами видів (категорій, асортименту) товарів (п.1.3 Договору);
- оплата послуг здійснюється Замовником не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, за умови надання Виконавцем звіту та підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг; у разі порушення Виконавцем умов надання послуг їх вартість Замовником не сплачується (п.3.3 Договору);
- приймання-передача результатів виконаних послуг у вигляді звіту оформляється актом здачі-прийняття, підписаним обома сторонами та скріпленим їх печатками; підписання акту здійснюється після перевірки стану надання послуг відповідальними працівниками Замовника; акт направляється Виконавцем у строки, передбачені пунктом 5.1 договору (п.4.1 Договору);
- Замовник зобов`язаний прийняти послуги, надані Виконавцем, не пізніше 14 календарних днів з дня отримання від Виконавця акта здачі-приймання наданих послуг зі звітом (п.4.2 Договору);
- за результатами надання послуг Виконавець не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, надає Замовнику акт здачі-приймання наданих послуг та звіт, який повинен містити інформацію, отриману Виконавцем у процесі та/або в результаті надання послуг (п.5.1 Договору);
- форма звіту визначається у додатку №2 до договору та може бути письмовою або електронною; Замовник має право вимагати від Виконавця уточнення окремих пунктів звіту, якщо це не потребує виконання дій, що не входять до переліку послуг (п.5.2 Договору);
- строк дії договору встановлений з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і протягом шести місяців, але в будь-якому разі - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.6.1 Договору);
- у додатку №1 до договору №01МСХ наведено перелік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - виробників товарів, щодо яких надавалися послуги за цим договором (Додаток №1 до Договору)
- починаючи з дати підписання цієї угоди, при виконанні умов Договору мають право здійснювати підписання будь-яких первинних та інших документів, що будуть створюватись у порядку виконання договору, в формі електронних документів для підтвердження описаних в них операцій (у т. ч. господарських) з використанням наступного програмного засобу: Вчасно (пункті 11.1 Договору).
Як вбачається з матеріалів справи, до грудня 2024 року між сторонами здійснювалося виконання Договору №12/24МС від 08.07.2024: позивач замовляв у відповідача послуги, а останній їх надавав, при цьому такі послуги приймались та оплачувались без зауважень. Починаючи з грудня 2024 року, за твердженням позивача, замовлення послуг припинилося, відповідні заявки не оформлювалися, у зв`язку з чим фактичне виконання договору не здійснювалося.
Разом із тим, 27.01.2025 позивач платіжною інструкцією №361165 перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 349.700,00 грн із посиланням на зазначений договір. У подальшому позивач дійшов висновку, що послуги за грудень 2024 року фактично не надавалися, а тому здійснена оплата є помилковою.
У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача з листом №9014 від 11.04.2025 про повернення грошових коштів, однак зазначені кошти повернуті не були, що стало підставою для звернення до господарського суду з позовом про стягнення 349 700,00 грн як безпідставно отриманих коштів, посилаючись на положення статті 1212 Цивільного кодексу України.
Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт надання позивачу маркетингових послуг у грудні 2024 року, зокрема, матеріали справи не містять передбачених умовами договору звіту та підписаного сторонами акта здачі-приймання наданих послуг, а також доказів їх направлення позивачу у погоджений сторонами спосіб. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для утримання відповідачем спірних грошових коштів, у зв`язку з чим визнав їх безпідставно набутими та такими, що підлягають поверненню позивачу.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
Предметом позову у даній справі є вимоги ТОВ «Мед-Сервіс Днепр» про стягнення з ФОП Тупікіна Сергія Семеновича грошових коштів у сумі 349.700,00 грн як безпідставно набутого майна на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, з посиланням на те, що зазначені кошти були перераховані відповідачу помилково, оскільки, починаючи з грудня 2024 року, позивач припинив замовляти у відповідача послуги за договором №12/24МС від 08.07.2024, а відтак, на його переконання, правові підстави для отримання відповідачем відповідних платежів були відсутні.
Під час апеляційного перегляду суду належить перевірити, чи правильно суд першої інстанції встановив правову природу спірних відносин між сторонами та надав їм належну правову кваліфікацію, зокрема з урахуванням наявності між сторонами договірних відносин за Договором №12/24МС від 08.07.2024. Також апеляційному суду належить перевірити, чи були спірні кошти сплачені позивачем у межах виконання зазначеного договору, та чи доведено обставини фактичного надання або ненадання відповідачем послуг у грудні 2024 року, що має значення для вирішення питання про наявність чи відсутність правових підстав для утримання відповідних грошових коштів. Крім того, апеляційному суду належить надати оцінку доводам апеляційної скарги щодо порядку обміну первинними документами між сторонами, фактичного виконання договору, а також висновкам місцевого суду щодо дотримання сторонами принципу добросовісності при виконанні договірних зобов`язань.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог закону.
Глава 63 ЦК України регулює відносини, що виникають з договору про надання послуг, за яким одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення діяльності, а замовник зобов`язується оплатити таку послугу (стаття 901 ЦК України).
Отже, за своєю правовою природою укладений між сторонами договір № 12/24МС від 08.07.2024 є саме договором про надання послуг у розумінні положень зазначеної глави Цивільного кодексу.
Згідно зі статтею 903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлені договором. Відповідно до статті 905 ЦК України, якщо інше не встановлено договором, виконавець зобов`язаний надати послугу особисто, а замовник має право вимагати належного та своєчасного її виконання.
Разом з тим, позивач кваліфікує спірні правовідносини як зобов`язання з безпідставного набуття майна, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, що набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї статті застосовуються, зокрема, у випадках, коли майно набуте поза підставою, передбаченою договором, або коли така підстава згодом відпала. При цьому, як неодноразово зазначав Верховний Суд, інститут безпідставного збагачення має субсидіарний характер і не застосовується у разі, якщо між сторонами існують чинні договірні відносини, які регулюють спірне питання (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, оскільки спір виник у межах договірних відносин сторін та підлягає вирішенню з урахуванням умов укладеного договору.
Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого договір діє. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, сплив строку дії договору сам по собі не припиняє невиконаних зобов`язань сторін.
Відповідно до статті 3 ЦК України цивільні права й обов`язки здійснюються на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово зазначав, що учасники цивільного обороту повинні діяти послідовно і не можуть посилатися на обставини, які суперечать їхній попередній поведінці (venire contra factum proprium), зокрема коли сторона, сплативши кошти за договором, згодом заперечує існування чи чинність відповідних договірних зобов`язань.
Щодо процесуальних норм, то відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін. Згідно зі статтями 74- 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; належними є докази, що стосуються предмета доказування, а допустимими - ті, що отримані у спосіб, не заборонений законом.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, при цьому жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили.
Саме виходячи з наведених норм матеріального та процесуального законодавства, а також правових висновків Верховного Суду щодо співвідношення договірних зобов`язань та інституту безпідставного збагачення, колегія суддів здійснює оцінку доводів апеляційної скарги та перевірку законності рішення суду першої інстанції у цій справі.
Як вже було зазначено, в даному випадку предметом спору є грошові кошти, сплачені позивачем у межах дії укладеного між сторонами договору, який передбачає надання відповідачем маркетингових та інформаційно-консультативних послуг, а тому такі відносини мають договірний характер.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 27.01.2025 платіжною інструкцією №361165 здійснив оплату грошових коштів у сумі 349.700,00 грн із зазначенням у призначенні платежу: за маркетингові послуги згідно договору №12/24МС від 08.07.2024. Таким чином, позивач у платіжному документі прямо зазначив, що здійснює оплату саме в межах виконання договірних зобов`язань, а не з інших підстав чи помилково.
Разом з тим, сама по собі наявність оплати з відповідним призначенням платежу не є безумовним доказом фактичного надання послуг та їх прийняття замовником, оскільки такі обставини підлягають встановленню з урахуванням усієї сукупності доказів у справі, зокрема щодо погодження сторонами умов надання послуг, їх фактичного виконання та належного документального оформлення.
Так, у період до грудня 2024 року між сторонами здійснювалося виконання Договору №12/24МС від 08.07.2024: відповідач надавав позивачу маркетингові послуги, а позивач їх приймав та оплачував, що підтверджується наявними у справі актами наданих послуг та платіжними документами. Вказані обставини сторонами не заперечуються та свідчать про фактичне виконання укладеного між ними договору, який реалізовувався у господарській діяльності сторін, а не мав формального характеру.
За таких умов правовідносини сторін у межах зазначеного договору були реальними та спрямованими на досягнення економічного результату, що виключає можливість їх оцінки виключно через призму формального дотримання окремих умов договору без урахування фактичної поведінки сторін.
Згідно доводів сторін та наданих ними пояснень, порядок виконання сторонами умов Договору №12/24МС від 08.07.2024 у попередні періоди фактично відрізнявся від формально визначеного у його положеннях. Зокрема, відповідач посилається на те, що надання послуг здійснювалося без укладення окремих додаткових угод (заявок) та без складання звітів у паперовій формі, при цьому такі дії сторін не викликали заперечень з боку позивача та супроводжувалися оплатою наданих послуг.
Крім того, доводи позивача щодо обов`язковості оформлення кожної послуги окремою заявкою не узгоджуються зі змістом пунктів 1.3 та 1.4 спірного Договору, які не містять вимоги щодо оформлення заявок на кожний звітний період або під кожне замовлення, а передбачають надання послуг у межах погодженого сторонами переліку.
За таких обставин колегія суддів враховує, що фактична поведінка сторін у процесі виконання договору свідчить про погодження ними певного порядку взаємодії, який відрізнявся від формально передбаченого умовами договору, та який застосовувався сторонами при здійсненні господарських операцій.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив, зокрема з того, що відсутність між сторонами додаткової угоди (заявки) на грудень 2024 року виключає можливість надання відповідачем послуг у цей період.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, у попередні періоди виконання Договору №12/24МС від 08.07.2024 надання послуг також здійснювалося без укладення окремих додаткових угод, при цьому такі послуги приймалися позивачем та оплачувалися без зауважень.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що відсутність додаткової угоди на спірний період сама по собі не може свідчити про ненадання послуг, враховуючи, що сторони у процесі виконання договору фактично дотримувалися порядку взаємодії, який відрізнявся від формально визначеного у його положеннях.
Відтак, додаткова угода не була фактичною передумовою виконання договору, а висновок суду першої інстанції про неможливість надання послуг за її відсутності є передчасним та таким, що зроблений без урахування усіх встановлених обставин справи.
Позивач звернувся з вимогою про повернення спірних грошових коштів лише через 3,5 місяці після їх перерахування (платіж від 27.01.2025, лист від 11.04.2025), що саме по собі ставить під сумнів доводи про помилковість здійсненого платежу, оскільки у разі дійсної помилки такі обставини підлягали б негайному реагуванню з боку платника.
Відсутність будь-яких зауважень чи заперечень з боку позивача на момент здійснення оплати, а також подальша зміна його позиції щодо правової природи спірного платежу свідчать про те, що позивач діяв як сторона, яка виконує договірні зобов`язання та приймає їх виконання. Отже сама по собі подальша зміна правової позиції позивача та посилання на помилковість платежу не можуть бути достатніми для висновку про відсутність правових підстав для перерахування спірних коштів.
Відповідно до приписів статей 74- 79 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладається саме на цю сторону. У даному випадку позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилається на відсутність факту надання відповідачем послуг у грудні 2024 року, що на його думку свідчить про безпідставність отримання відповідачем спірних грошових коштів.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність фактичного виконання відповідачем договірних зобов`язань, обмежившись посиланнями на відсутність окремих документів, передбачених умовами договору. При цьому відсутність таких документів сама по собі не може бути безумовним доказом ненадання послуг, з урахуванням встановлених обставин фактичного виконання договору сторонами у попередні періоди та їх поведінки під час здійснення розрахунків.
Таким чином, твердження позивача про ненадання відповідачем послуг є голослівними та ґрунтуються виключно на припущеннях, тоді як згідно з приписами статей 74 та 77 Господарського процесуального кодексу України саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Ненадання таких доказів виключає можливість задоволення позову.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку про безпідставність отримання відповідачем спірних грошових коштів, фактично ототожнив відсутність окремих документів, передбачених умовами договору, із відсутністю самого факту надання послуг, не надавши належної оцінки встановленим обставинам фактичного виконання договору сторонами, їх поведінці під час здійснення господарських операцій та здійсненій позивачем оплаті.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив спірний платіж із чітким зазначенням його призначення як оплати послуг за договором, при цьому будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про технічну помилку, неправильне зазначення реквізитів або інші обставини, що могли б підтверджувати помилковість такого платежу, у матеріалах справи відсутні. Саме по собі подальше посилання позивача на помилковість здійсненого платежу не підтверджене належними доказами та не узгоджується з його попередньою поведінкою під час виконання договору.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення спірних коштів як безпідставно отриманих є передчасним та таким, що зроблений без всебічного та повного з`ясування обставин справи.
Відповідно до пунктів 2.2.3- 2.2.5 Договору, замовник зобов`язаний реагувати на надані виконавцем документи, зокрема надавати зауваження або вимоги щодо усунення недоліків у визначені строки.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач після отримання рахунку та акту наданих послуг за грудень 2024 року не надав жодних зауважень чи відмови від прийняття послуг у строки, передбачені договором, що свідчить про відсутність претензій на момент виконання зобов`язань.
Посилання позивача на недотримання відповідачем порядку направлення документів на "належну" електронну адресу не спростовують факт здійснення господарської операції, з огляду на те, що, як зазначає сам відповідач, документи направлялись на електронну адресу timoshenko.olga.@med-service.com.ua, яка є поштою Генерального директора ТОВ «Мед-сервіс Групп», і яка використовувалась сторонами у взаємовідносинах протягом дії договору та належить уповноваженій особі позивача.
При цьому позивач, отримавши відповідні документи, здійснив оплату без зауважень, що свідчить про прийняття такого способу взаємодії.
Щодо тверджень позивача про недотримання відповідачем умов Договору щодо належної адреси електронної пошти, на яку слід направляти акт здачі-прийняття послуг, а також про відсутність заявок та звітів, то судова колегія звертає увагу позивача, що дослідження належності виконання сторонами умов Договору щодо обставин направлення /отримання рахунків, актів, заявок та звітів не має значення для вирішення справи, оскільки спір щодо виконання сторонами умов Договору не охоплюється межами позовних вимог.
До того ж, попередні акти за період вересень-листопад 2024 року були направлені відповідачем на електронну адресу Позивача timoshenko.olga@med-service.com.ua і обставини їх отримання позивачем не заперечувались, ці акти також не містили посилань на будь-яку заявку позивача.
Крім того, поведінка позивача, який спочатку здійснив оплату в межах договірних відносин, а згодом заперечує як факт надання послуг, так і наявність підстав для здійснення такого платежу, суперечить принципу добросовісності (стаття 3 ЦК України) та доктрині venire contra factum proprium, згідно з якою учасник цивільних відносин не може посилатися на обставини, що суперечать його попередній поведінці.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 та від 09.06.2020 у справі №910/5410/19 зазначила, що сторона, яка приймає виконання зобов`язання або діє таким чином, що свідчить про його прийняття, не вправі згодом заперечувати правові наслідки відповідного правочину чи спосіб його виконання.
Посилання суду першої інстанції на припинення дії договору не впливає на правову оцінку спірного платежу, оскільки останній здійснено за послуги, які, за твердженням сторін, надавалися у період дії договору.
Сам по собі факт спливу строку дії договору не припиняє невиконаних або незавершених зобов`язань сторін та не виключає можливості здійснення розрахунків за такими зобов`язаннями після його закінчення.
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у подібних правовідносинах, колегія суддів не приймає як підставу для задоволення позову, оскільки наведені висновки зроблені з урахуванням інших фактичних обставин справи, зокрема відсутності будь-яких доказів виконання договірних зобов`язань та іншої поведінки сторін. Натомість у даній справі встановлено, що між сторонами існували реальні договірні відносини, які фактично виконувалися, а також наявні обставини, пов`язані із здійсненням оплати та поведінкою сторін під час виконання договору, що підлягають оцінці у сукупності.
Отже, наведена позивачем правова позиція Верховного Суду не може бути застосована без урахування відмінностей у встановлених обставинах цієї справи.
За наведених обставин рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2025 у справі №917/1429/25 про задоволення позовних вимог слід скасувати на підставі пункту 2 частини першої статті 277 ГПК України через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
У справі слід прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мед-сервіс Днепр» до Фізичної особи-підприємця Тупікіна Сергія Семеновича про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 349.700,00 відмовити.
Крім того, в апеляційній скарзі апелянт піднімає питання щодо скасування додаткового рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026, яким частково задоволено заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та покладено ці витрати на відповідача.
Під час ухвалення додаткового рішення місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки позовні вимоги задоволені, то витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Скасування основного рішення суду автоматично тягне за собою скасування додаткового рішення, оскільки додаткове рішення є невід`ємною частиною основного, ухвалюється на його підставі для роз`яснення або доповнення, а його доля нерозривно пов`язана з долею головного рішення; якщо основне рішення) скасовується, то й наслідок (додаткове рішення) втрачає силу, незважаючи на його зміст, що підтверджено практикою Верховного Суду (постанова ВС КАС від 22.05.2024 у справі №240/19931/22).
Відповідно до статті 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Статтею 129 ГПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку про прийняття нового рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити, то, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу, які заявив до розподілу позивач та які покладені оскаржуваним додатковим рішенням місцевого господарського суду на відповідача, підлягають покладенню на позивача, а додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 у справі №917/1429/25 скасуванню.
Під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, тому апеляційний господарський суд дійшов висновку про її задоволення.
З огляду на висновок апеляційного господарського суду про задоволення апеляційної скарги судовий збір, сплачений за звернення зі скаргою, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача (заявника апеляційної скарги).
Керуючись ст.129, п. 2 ч.1 статті 275, п.п. 2, 3, 4 ч. 1 статті 277, ст.ст. 282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тупікіна Сергія Семеновича задовольнити.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2025 у справі №917/1429/25 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 у справі №917/1429/25 скасувати. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-сервіс Днепр" про прийняття додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-сервіс Днепр" (Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Андрія Фабра, 4, 49000, ЄДРПОУ 41606497) на користь Фізичної особи - підприємця Тупікіна Сергія Семеновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 7.868,25 грн.
Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 14.04.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков 

Суддя О.В. Стойка