Справа № 686/20193/25
Провадження № 2/686/769/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області 
в складі: головуючого – судді Стефанишина С.Л.
при секретарі Демяновій О.В., за участю представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , представника відповідача ОК «Житловий комплекс Вишневий-2» - Кащенка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу «Житловий комплекс Вишневий-2», Приватне виробничо-комерційне мале підприємство «ОМІС», треті особи: Приватне мале підприємство «Лідер», Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна з незаконного володіння та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, –
ВСТАНОВИВ:

 
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
16 липня 2025 року ОСОБА_4 звернувся в суд до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу «Житловий комплекс Вишневий-2», Приватне виробничо-комерційне мале підприємство «ОМІС», треті особи: Приватне мале підприємство «Лідер», Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна з незаконного володіння та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, посилаючись на те, що останнім за договором купівлі продажу повністю сплачено майнові права на квартиру АДРЕСА_1 проте, продавець приватне мале підприємство «Лідер», яке передало обов`язок завершити будівництво будинку ОК «Житловий комплекс Вишневий-2» та пропонувало позивачу вступити до кооперативу та підписати договір про сплату пайових внесків терміном до 24.07.2024 року, відмовляється видати документи, які необхідні для реєстрації права власності останнього. 
Просить суд витребувати з незаконного володіння громадянки ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 , скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 79112046 від 27.05.2025 та зобов`язати управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради скасувати запису Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за громадянкою ОСОБА_2 визнати за ОСОБА_4 право власності на вище зазначену квартиру. 
В судове засідання представник позивача з`явилася, підтримала позовні вимоги, надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.
Представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 та представник відповідача ОК «Житловий комплекс Вишневий-2» - Кащенко В.В. заперечили проти позовних вимог, просять суд відмовити у їх задоволені, посилаючись на аргументи викладені у відзивах. 
Представників треті особи приватне мале підприємство «Лідер», Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради у судове засідання не направили та не повідомили суд про причини неявки. 

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21.07.2025 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання у загальному позовному провадженні.
11.08.2025 року до суду надійшло пояснення третьої особи приватного малого підприємства «Лідер» щодо позову у якому визнаються позовні вимоги. Підтверджується, що позивач повністю виконав зобов`язання по договору купівлі – продажу майнових прав від 02.06.2020 року по сплаті вартості майнових прав на квартиру тому після здачі будинку в експлуатацію достатньо підстав для реєстрації права власності.
13.08.2025 року до суду надійшов відзив на позов від Обслуговуючого кооперативу «Житловий комплекс Вишневий-2», у якому заперечуються позовні вимоги. 
Ухвалою суду від 22.09.2025 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 23.10.2025 року.
10.03.2026 року ухвалено рішення по справі. 

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Встановлено, що 02 червня 2020 року між приватним малим підприємством «ЛІДЕР» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 3/02- 06/2020.
Згідно умов договору продавець продавав, а покупець купив майнові права на Об`єкт нерухомості в порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж.
Договором було визначено, що об`єкт капітального будівництва – багатоповерховий 87-квартирний житловий будинок з вбудовано - прибудованими приміщеннями магазинів, СПА- салону, салону – перукарні та тренажерних залів за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки 6810100000:07:001:0116, право на спорудження якого виникло у продавця на підставі Договору про організацію будівництва від 17.01.2018 року, укладеного між приватним виробничо – комерційним малим підприємством «ОМІС» та приватним малим підприємством «ЛІДЕР» та декларації про початок виконання будівельних робі, зареєстрованої Управлінням ДАБІ у Хмельницькій області за номером ХМ 083163553333 від 20.12.2016 року.
Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , з наступними характеристиками: об`єкт: квартира АДРЕСА_4 , кількість кімнат: 1 (одна), загальна площа кв.м.: 56,64 м2, поверх: 1, секція: 1 (перша); примітки: вказана площа проектна, номер квартири будівельний.
Згідно пункту 3.1. Договору майнові права на об`єкт нерухомості закріпляються за покупцем у момент видачі довідки про оплату 100% майнових прав на загальну проектну площу об`єкта, яка підписується продавцем не пізніше 3-х робочих днів з дати здійснення покупцем 100% оплати вартості майнових прав, що визначена у пункті 4.7. договору та довідки про оплату 100% внутрішнього оздоблення та внутрішніх оздоблювальних робіт, що визначені в договорі про надання консалтингових послуг та виконання супутніх робіт, який є похідним від даного договору, після проведення технічної інвентаризації та здійснення остаточних розрахунків, довідки замінюються на нові.
02 червня 2020 року ОСОБА_4 видано довідку про те, що згідно договору купівлі – продажу майнових прав №3/02-06/2020 від 02.06.2020 року квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 56.64 кв.м., що знаходиться в багатоповерховому 87-ми квартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями за будівельною адресою АДРЕСА_3 оплачена повністю.
Пунктом 1.4 договору від 17 січня 2018 року про організацію будівництва також було передбачено, що ПМП «Лідер», як забудовнику – інвестору надавалось право на здійснення всіх проектних та будівельних робіт, вибір субпідрядників, постачальників, виконавців, тощо, укладення із ними відповідних договорів від власного імені, реалізацію майнових правна житлові та нежитлові приміщення і площі. Сторони (ПМП «Лідер» та ПВКМП «ОМІС») домовились, що на підставі цього договору Забудовник-Інвестор вважається генеральним підрядником об`єкта, набуває всі відповідні функції та повноваження.
Проте, за взаємною згодою приватного малого підприємства «Лідер» та приватного виробничо-комерційного малого підприємства «ОМІС» договір про організацію будівництва від 17 січня 2018 року було розірвано, про що складено відповідний договір про розірвання (від 30 січня 2024 року) договору про організацію будівництва.
Згідно положень пункту 3 зазначеного договору про розірвання будівництво об`єкту надалі мало здійснюватися і фінансувати замовником або залученим ним юридичними та/чи фізичними особами, відповідно до укладених договорів про забудову земельної ділянки кадастровий номер 6810100000:07:001:0116, площею1800кв.м.заадресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до пункту 4 Договору про розірвання забудовник-інвестор зобов`язався не пізніше 5 робочих днів з моменту укладення цього договору надати замовнику вичерпну та повну інформацію про осіб, які укладали будь– які договори пов`язані з будівництвом об`єкту та надати відповідні підтверджуючі документи в оригіналах. Вказана інформація підлягає оформленню у додатках до цього договору про розірвання. Усі зобов`язання щодо об`єкту, які не будуть відображені у додатках, підлягають виконанню виключно забудовником-інвестором у чому б вони не полягали та кого б не стосувались.
Згідно пунктів 5, 6 забудовник – інвестор гарантував, що надасть замовнику вичерпну та достовірну інформацію про осіб, які укладали будь – які договори пов`язані з будівництвом об`єкту, розміри внесків/інвестицій/інших оплат, здійснених для будівництва об`єкту юридичними та фізичними особами, що пов`язані з будівництвом об`єкту. У разі подання неповної та/або недостовірної інформації щодо кількості/обсягів/будь-яких інших видів інформації зазначених в пункті 6, відповідальність (юридична і фінансова) за виконання зобов`язань несе забудовник-інвестор.
На підставі пункту 9 забудовник-інвестор гарантує, що на момент підписання цього договору повідомив забудовника про всі наявні правовідносини з третіми особами (позичальниками, іншими контрагентами), які виникли внаслідок виконання договору про організацію будівництва.
У липні 2024 року на адресу позивача направлено лист обслуговуючого кооперативу «ЖИТЛОВИЙ КОМПЛЕКС ВИШНЕВИЙ-2», зі змісту якого вбачається, що замовник будівництва ПВКМП «ОМІС» передав обов`язок завершення виконання будівельних робіт на об`єкті «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано – прибудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_3 » та введення його в експлуатацію ОК «ЖИТЛОВИЙ КОМПЛЕКС ВИШНЕВИЙ-2». Повідомлялось, що з метою закінчення будівництва і в майбутньому отримання Позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_4 на 1 поверсі в 1-й секції об`єкту позивачу пропонується вступити до кооперативу шляхом написання заяви про вступ до кооперативу та підписання договору про сплату пайових внесків терміном до 24 липня 2024 року. Також повідомлялось, що у відповідності з рішенням Загальних зборів членів кооперативу від 29.06.2024 року, у випадку, якщо позивач не виконає зазначені умови, а саме у випадку не вступу до кооперативу та не підписання Договору, квартира АДРЕСА_4 на першому поверсі об`єкту буде відчужена.
На адресу приватного малого підприємства «Лідер» надійшов лист, у якому значиться, що 01 лютого 2024 року між Обслуговуючим кооперативом «Житловий комплекс Вишневий-2» та Приватним виробничо-комерційним малим підприємством «ОМІС», укладено договір про забудову земельної ділянки, яким ПВКМП «ОМІС» делегувало ОК «Житловий комплекс Вишневий-2» функції замовника будівництва об`єкту в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
ОК «Житловий комплекс Вишневий-2» за цим договором зобов`язується завершити виконання будівельних робіт на об`єкті та ввести його в експлуатацію. Крім того зазначено, що згідно умов цього договору право власності на квартири та не житлові приміщення в об`єкті, розподілені між сторонами договору, підлягає державній реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства України кожною із сторін або визначеними ними особами самостійно на власний рахунок.
У листі також, визначено що «реєстрація права власності на квартири та нежитлові приміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудовано – прибудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_3 буде здійснюватися на підставі документів наданих ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
Після отримання листа від Обслуговуючого кооперативу «Житловий комплекс Вишневий-2» у липні 2024 року, у якому позивачу фактично було поставлено вимогу про вступ до кооперативу та сплату додаткових пайових внесків під загрозою втрати права на квартиру, без будь якої інформації про умови вступу, розміри внесків, та підставу такого вступу, ОСОБА_4 звернувся до продавця –ПМП «ЛІДЕР» із проханням надати документи, необхідні для реєстрації права власності на квартиру, яку він придбав та оплатив у повному обсязі, яке у свою чергу, ознайомило позивача зі змістом отриманого листа- повідомлення, в якому вказувалося, що підприємство позбавлене повноважень видавати будь-які документи на квартиру, а також отримало попередження, що вразі їх видачі буде притягнуто до кримінальної відповідальності.

4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав
Об`єкт нерухомості – складова та невід`ємна частина Об`єкту капітального будівництва, яка виражена у вигляді квартири, спорудження та реалізацію якої здійснює продавець.
Майнові права – це всі права на об`єкт нерухомості, які належать приватному малому підприємству «Лідер» (код ЄДРПОУ 14148019). Майнові права відчужуються покупцю, який у зв`язку з цим набуває у майбутньому право власності на об`єкт нерухомості.
Таким чином, враховуючи, що замовник будівництва ПВКМП «ОМІС» передав обов`язок завершення виконання будівельних робіт на об`єкті «Нове будівництво багато квартирного житлового будинку з вбудовано – прибудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_3 » та введення його в експлуатацію ОК «ЖИТЛОВИЙ КОМПЛЕКС ВИШНЕВИЙ-2» суд вважає, що приватне мале підприємство «Лідер» не уповноважене видавати будь – які документи особам для державної реєстрації ними права власності на квартири та нежитлові приміщення у вище вказаному будинку,оскільки це право набуло ОК «ЖК Вишневий-2».
Позивач та представник не довели належними та допустимими доказами ті обставини, що ОСОБА_2 неправомірно здійснила державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, не обґрунтував належними доказами чому він не здійснив державну реєстрацію спірної квартири на підставі наданої довідки №3/02-06/2020 від 02.06.2020 р. про сплату пайового внеску на квартиру, не навів аргументів, що визнання права власності на квартиру є належним способом захисту так, як передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є від відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Крім цього, представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів у чому полягає незаконне володіння ОСОБА_2 спірною квартирою та правові підстави для витребування її у добросовісного набувача.
Відповідно до пункту 3.2. та 3.3 Договору купівлі-продажу майнових прав № 3/02-06/2020 року від 02.06.2020 року, оформлення права власності здійснються після здачі об`єкта в експлуатацію, виготовлення документації на об`єкт та представлення пайовиком довідки про здійснення повної оплати пайового внеску, підписання сторонами акта приймання-передачі квартири, що підтверджують його право на отримання квартири. Оскільки між позивачем та продавцем не було дотримано зазначених вимог договору тому відсутні, на думку суду правові підстави для реєстрації права власності. 
Враховуючи вище викладене, беручи до уваги ОК «ЖК Вишневий-2» набуло право видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності на спірну квартиру та позивачу їх не видало через відмову останнього щодо доплати майнового внеску суд вважає, що наявність у позивача довідки про повну сплату паю в порядку, передбаченого договором купівлі – продажу майнових прав з ПМП «Лідер», не є підставою для витребування майна з незаконного володіння, реєстрації та визнання права власності за останнім. Тому суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим в його задоволенні, слід відмовити. 
Крім того, суд вважає, що має місце пред`явлення позову про визнання права власності на новостворене майно, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на це майно.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами свої інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
З огляду на пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК слідує, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Стаття 177 ЦК України серед об`єктів цивільних прав називає майнові права. Вони ж визначаються речовими правами згідно з ч. 2 статті 190 ЦК України, але визначення майновим правам ЦК України не дає. 
В статті 3 ЗУ “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.
Верховний Суд України ще у постанові від 30 січня 2013 року у справі №6-168цс12 визначив, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. 
Згідно зі ст. 656 ЦК України майнові права можуть бути предметом договору купівлі-продажу. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав. 
Нормою ст. 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Тобто, за договором купівлі-продажу майнових прав покупець отримує у власність не індивідуально визначене нерухоме майно з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права на ще не існуюче майно, яке може стати таким при сукупності всіх передбачених будівельною документацією обставин.
У забудовника до завершення будівництва, здачі об`єкта будівництва в експлуатацію і державної реєстрації право власності на об`єкт будівництва виникнути не може, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, здачі будинку в експлуатацію і державної реєстрації. Але до моменту завершення будівництва забудовник володіє правами на об`єкт будівництва. Саме ці права і називаються майновими. Суть цього майнового права зводиться до того, що забудовник вправі набути право власності на об`єкт нерухомості після введення будинку в експлуатацію. Саме ці права забудовник і передає інвестору за договором купівлі-продажу майнових прав. 
Інвестор, як особа за кошти якої й на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону).
Правовідносини сторін договору про фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулюються Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність».
Відповідно до частини п`ятої статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права).
У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.
Тобто після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до чинного законодавства.
У пункті 81 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (зі змінами та доповненнями), встановлено, що уразі коли право власності на закінчений будівництвом об`єкт відповідно до договору або закону набувається іншими особами, відмінними від замовника будівництва, або відповідно до договору набувається у спільну власність замовником будівництва та іншими особами, державному реєстратору подається відповідний договір, що передбачає набуття права власності на закінчений будівництвом об`єкт іншою особою, відмінною від замовника будівництва, або набуття права спільної власності замовника будівництва та іншої особи, чи у випадках, передбачених законом, інший документ, що підтверджує факт набуття права власності іншою особою, відмінною від замовника будівництва.
Якщо договір, за яким набувається право власності на закінчений будівництвом об`єкт іншими особами, відмінними від замовника будівництва, укладено не з відповідним замовником будівництва, державному реєстратору подаються договори, на підставі яких встановлюється послідовність переходу майнових прав на такий об`єкт від замовника будівництва до інших осіб та в подальшому до набувача права власності на закінчений будівництвом об`єкт.
У разі участі особи у фонді фінансування будівництва документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою завершеного будівництвом об`єкта, є видана управителем такого фонду довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування.
У разі участі особи у діяльності кооперативу документом, що підтверджує набуття у власність членом кооперативу завершеного будівництвом об`єкта, є видана таким кооперативом довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц вказала, що у тих випадках, коли об`єкт нерухомості вже збудований та прийнятий в експлуатацію, проте покупцем не отримані правовстановлюючі документи у зв`язку із порушенням продавцем за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої сплачена покупцем в повному обсязі, та у разі невизнання продавцем права покупця на цю збудовану квартиру може мати місце звернення до суду з вимогою про визнання за покупцем права власності на проінвестоване (оплачене) ним майно відповідно до положень статті 392 ЦК України.
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.
Право власності на новозбудоване майно виникає в порядку, визначеному цивільним законодавством України. 
Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Ні зазначеними вище нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення.
Отже, порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначено відповідними нормами.
Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є від відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Так, у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15 та від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15 зазначено, що визнання у судовому порядку права власності на новостворене майно за позовом, заявленим до будівельної компанії, суперечить вимогам ст.ст. 15, 331 ЦК України; Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року у справі № 6-129цс14 та від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, де вимогою було визнання права власності на квартиру, так як вона повністю оплатила вартість майнових прав, у позові відмовив та вказав, що зі змісту статті 392 ЦК України особа не довела, що вона є саме власником спірного нерухомого майна і це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також те, що вона втратила документ, який засвідчує її право власності.
Разом з тим, питання майнових прав та інвестування будівництва квартири були предметом вирішення Великої Палати Верховного Суду та висвітлені у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), де зазначено, оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначені вище позови заявляються формально не для визнання, а для набуття права власності, задоволені вони бути не можуть ( п.110).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначено, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлено право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

6. Судові витрати
Судові витрати у справі не підлягають до стягнення з відповідача так, як в задоволенні позову відмовлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. ст. 263 – 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, суд - 

У Х В А Л И В:
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу «Житловий комплекс Вишневий-2», Приватне виробничо-комерційне мале підприємство «ОМІС», треті особи: Приватне мале підприємство «Лідер», Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна з незаконного володіння та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень – відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 19.03.2026 року.

Суддя С. Стефанишин