ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 693/1942/25		
Провадження № 22-ц/821/909/26		
категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач: ОСОБА_1 , 
представник відповідача: адвокат Хроменков Володимир Сергійович,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Хроменкова Володимира Сергійовича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року(ухваленого під головуванням судді Защитинської Т.І. в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

24 грудня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 08.04.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладений Договір про споживчий кредит № 5701457, згідно з умовами якого відповідач отримав 4 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором.
ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму, проте відповідач не виконав умов Кредитного договору.
Укладаючи Кредитний договір, відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
28.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір відступлення прав вимоги № 103 - МЛ.
Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 5701457 від 08.04.2023, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.
Сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 16 020,00 грн, яка складається : прострочена заборгованість за тілом кредиту – 3 600,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 11 660,00 грн., прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту 760,00 грн.
На підставі наведеного, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №5701457 від 08.04.2023 у загальному розмірі 16020,00 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року позов – задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 5701457 від 08.04.2023 в сумі 16 020,00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом установлено, що отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку в повному обсязі позивачу не повернуто, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів, процентів за користування ними, а також комісію за надання кредиту, розмір яких узгоджено сторонами, а тому стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд вважав обґрунтованими.
Також суд зауважив, що на день розгляду справи в суді заборгованість відповідачем згідно кредитного договору не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований та власних розрахунків з даного приводу ним не надано. Відповідач відзив на позовну заяву не подала, не висловила своє відношення до заявлених позовних вимог шляхом подання письмової заяви і не представила суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги та дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню.
Задовольняючи вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача надано до суду докази на підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

11 березня 2026 року представник ОСОБА_2 - адвокат Хроменков В.С. подав через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №5701457 від 08.04.2023 в сумі 4 600,00 грн, а у решті позовних вимог відмовити, вважаючи рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права. а також фактичним обставинам справи. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що скаржник звернулась стосовно отримання кредиту на сайті компанії ТОВ «Мілоан» , на якому розміщена рекламна інформація щодо пільгового кредиту строком на 15 днів, жодних договорів скаржник не підписувала, а отримала згоду на отримання кредиту. Інформація щодо поточного періоду терміном 90 днів із процентною ставкою 2,0% за пільговий період та 3,0% за поточний період, на сайті ТОВ «Мілоан» була відсутня.
Вказує, що денна процентна ставка повинна становити не більше 40 грн ( на рівні 1 % в день), тому за 15 днів сума відсотків , на яку розраховувала скаржник після отримання кредиту, становить 4 000,00 грн.
Також здійснивши розрахунки за весь період кредитування ( 105 днів) заборгованість мала б складати 40 х 105 = 4 200,00 грн, але не 11 660,00 грн.
Посилаючись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц, вважає, що у цій справі слід зробити аналогічний висновок про те, що відповідач не узгоджував із позивачем умови щодо нарахування відсотків та строку повернення кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 08.04.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладений Договір про споживчий кредит № 5701457 (надалі Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 4 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором
Кредит надається загальним строком на 105 днів з 08.04.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 23.04.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 22.07.2023 (дата остаточного погашення заборгованості).Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 23.04.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 22.07.2023 (останнього дня строку кредитування).
Загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 1960.00 грн в грошовому виразі та 1,637,467.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 12 760.00 грн в грошовому виразі та 1109.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 5 960.00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 16 760.00 гривень.
Комісія за надання кредиту: 760.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1 200.00 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 10 800.00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 5701457 від 08.04.2023) Відповідачем не сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк, встановлений Кредитним договором.
28.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір відступлення прав вимоги № 103 - МЛ.
Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 5701457 від 08.04.2023, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. 
Сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 16 020,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3 600,00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків 11 660,00 грн; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту 760,00 грн.
Позивачем вживались заходи щодо погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема відповідачу направлено письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих № 22966208/748 від 04.12.2025, яка залишена ним без реагування.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично – у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Відповідно до ст.ст.509-510, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України).
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що договір про споживчий кредит №5701457 від 08.04.2023 підписаний електронним підписом позичальника ОСОБА_1 , одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) J98904 ( а.с. 9).
Із копії кредитного договору та анкети-заяви на кредит №5701457 від 08.04.2023 вбачається, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши ТОВ «Мілоан» свої персональні дані, подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту.
Разом з договором про споживчий кредит № 5701457 від 08.04.2023 відповідачем було підписано шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту.
Із довідки про ідентифікацію вбачається, що клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 5701457 від 08.04.2023, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор J98904, дата відправки ідентифікатора позичальнику 08.04.2023, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор +380 683879273.
Крім того, у довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані відповідача, зокрема, РНОКПП та дату народження, що належать відповідачу і не спростовано стороною відповідача під час розгляду справи в апеляційному порядку.
З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, із наведеного слідує, що відповідачка уклала із ТОВ «Мілоан» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором ), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Крім того, відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється факт укладення кредитного договору та отримання коштів у розмірі 4 000,00 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 000,00 грн.
В апеляційній скарзі сторона відповідача не погоджується із нарахованою заборгованістю за відсотками, посилаючись на те, що нарахування відсотків здійснювалось поза межами строку кредитування.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла до наступних висновків.
Так, умовами кредитного договору визначена сума кредиту 4 000,00 грн ( п. 1.2 договору); кредит надається загальним строком на 105 днів з 08.04.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів ( п. 1.3 договору); пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 23.04.2023 (рекомендована дата платежу) ( п. 1.3.1 договору; поточний період складає 90 днів , що настає з наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 22.07.2023 (дата остаточного погашення заборгованості) ( п. 1.3.2 договору).
Пунктом 1.4 договору визначено, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 23.04.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 22.07.2023 (останнього дня строку кредитування).
Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1 960,00 грн в грошовому виразі та 1,637,467,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 12 760,00 грн в грошовому виразі та 1 109,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 5 960,00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 16 760,00 гривень ( п. 1.5 договору).
Згідно п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту: 760,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. 
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1 200,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду ( п. 1.5.2 Договору).
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 10 800,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду ( п. 1.5.3 договору).
Заявлений строк користування кредитом, який складає 15 днів і нараховані за цей період проценти в сумі 1 200,00 грн, на стягнення яких і погодилася відповідачка, згідно п. 1.3.1 кредитного договору від 08.04.2023 №5701457 є лише обраним позичальником строком користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.
За пунктом 1.3 вищевказаного кредитного Договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, складає 105 календарних днів (до 22.07.2023) з моменту перерахування кредиту позичальнику, строк договору є рівним строку кредитування.
Отже, базовий період - період (строк) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсоток за користування кредитом (в даному випадку -15 днів) (пункт 1.3.1 Договору), а строк кредитування – строк, на який видаються грошові кошти Позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку -105 днів) (пункт 1.3 Договору).
Відповідно до п. 1.4. кредитного договору від 08.04.2023 № 5701457 для мінімізації загальних витрат Позичальника за кредитом Кредитодавець рекомендував Позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня пільгового періоду. 
Також, п. 1.5 Договору передбачена орієнтовна вартість Кредиту, яка складає за пільговий період 5 960,00 грн та орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування становить 16 760,00 грн. 
Із наведеного слідує, що умовами кредитного договору визначено строк дії договору та відсотки за користування кредитними коштами, зокрема, як пільговий період ( 15 днів) і відповідно нарахування на цей період відсотків, так і строк кредитування ( 105 днів) і відповідно відсотки за користування кредитом у даний строк.
Доказів про повернення кредитних коштів матеріали справи не містять, проте згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором від 08.04.2023 № 5701457, вбачається, що загальна вартість заборгованості становить 16 020,00 грн.
Колегія суддів вважає, що розмір заборгованості за вказаним кредитним договором відповідає визначеному позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, та узгоджується із умовами договору та Графіку платежів, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що кредитна заборгованість відповідача за договором про споживче кредитування №5701457 від 08.04.2023 складає 16 020,00 грн.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що денна процентна ставка повинна становити не більше 40 грн ( на рівні 1 % в день), тому за 15 днів, сума відсотків , на яку розраховувала скаржник після отримання кредиту, становить 4 000,00 грн. Також здійснивши розрахунки за весь період кредитування ( 105 днів) заборгованість мала б складати 40 х 105 = 4 200,00 грн, але не 11 660,00 грн, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким встановлено граничний розмір процентних ставок за мікрокредитами на рівні 1 % за день, набрав чинності 24 грудня 2023 року, а строк дії кредиту закінчився 22.07.2023, тобто до набрання чинності вказаним Законом, тому на дані правовідносини не поширюється дія даного Закону.
Також є необгрунтованими доводи скаржника щодо посилань на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц, що у цій справі слід зробити аналогічний висновок про те, що відповідач не узгоджував із позивачем умови щодо нарахування відсотків та строку повернення кредиту, оскільки анкета-заява на кредит №5701457 від 08.04.2023 містить не лише персональні дані позичальника, а й містить суму кредиту, строк кредитування, відсотки за користування кредитом, а також складові частини сукупної вартості кредиту, зокрема і комісію.
Інші доводи, наведені представником відповідача в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, проте суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Хроменкова В.С. на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Хроменкова Володимира Сергійовича - залишити без задоволення.
Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча         О.В. Карпенко

Судді          О.М. Новіков 

Л.І. Василенко