23.02.2026 
ЄУН 389/2157/25
Провадження №2/389/602/25

Рішення
іменем України

23 лютого 2026 року   Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання Чернявської І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
з участю: представника відповідачки – адвоката Москвічова А.С., 
встановив:
ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 18.06.2025 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 26.04.2021 укладено кредитний договір №200340829, відповідно до умов якого ОСОБА_1 відкрито рахунок та надано кредит в сумі 31 657 грн 89 коп на строк 1826 днів, а вона, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредитні кошті та сплачувати плату за користування ними відповідно до умов цього договору. Проте, заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена. Надалі, 25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками АТ «Банк Форвард», в тому числі й до ОСОБА_1 за кредитним договором №200340829 від 26.04.2021. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 35 138 грн 03 коп, з яких: 29 366 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 772 грн 03 коп заборгованість за відсотками. Оскільки ОСОБА_1 продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за вказаним кредитним договорому сумі 35 138 грн 03 коп, а також судові витрати по справі.
Представник відповідачки подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Заперечення мотивовані тим, що позивачем не надано жодного доказу існування заборгованості за кредитним договором №200340829 від 26.04.2021, розмір відсотків є завищеним, а їх розрахунок зроблений всупереч вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та п.17 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» в частині максимального розміру денної процентної ставки.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що відповідачка не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, однак заперечує щодо нарахування відсотків, вважаючи їх розмір завищеним. 
Заслухавши в судовому засідання представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За правилом ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). 
Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 23.04.2021 укладено кредитний договір №200340829 (Реструктуризація 30 – первісний договір №93397066 від 24.11.2011), відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 31 657 грн 89 коп на строк 1826 днів з 26.04.2021 до 26.04.2026 шляхом зарахування суми кредиту на банківський рахунок, ставка по кредиту (на строкову частину основного боргу) – 30% річних, ставка по кредиту (на прострочену частину основного боргу) – 0,00001% річних. ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору.
До укладення цього кредитного договору ОСОБА_1 23.04.2021 підписала паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого: тип кредиту – кредит, сума кредиту – 31 657 грн 89 коп, строк кредитування – 60 місяців, мета отримання кредиту – реструктуризація діючого проблемного кредитного договору кредитодавця, спосіб надання кредиту – безготівковим шляхом, процентна ставка за кредитом – 30% річних.
Банк свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору, що підтверджується випискою за кредитним договором та не заперечувалося стороною відповідача в судовому засіданні. 
ОСОБА_1 , у свою чергу, користувалася кредитними коштами, здійснювала повернення та сплату відсотків за користування кредитом.
Надалі, між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 25.07.2024 укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню осіб, які являлися боржниками АТ«Банк Форвард», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №200340829 від 23.04.2021.
Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за вказаним кредитним договором становить 35 138 грн 03 коп, з яких: 29 366 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 772 грн 03 коп заборгованість за відсотками, що підтверджується витягом з реєстру договорів від 25.07.2024 та розрахунком заборгованості станом на 25.07.2024.
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення поштовою кореспонденцією досудової вимоги, однак всупереч вимог закону, незважаючи на повідомлення, ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання по сплаті заборгованості.
Отже, як слідує з матеріалів справи, підписуючи кредитний договір, в якому зазначені порядок надання кредиту, його розмір, строки повернення, а також вказані відсотки за користування кредитом, ОСОБА_1 погодилася з вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами, тому зобов`язана виконувати договір у повному обсязі.
ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір, не лише погодила його умови, але й скористалася кредитом. На умовах, визначених у вказаному договорі, ОСОБА_1 надавалися кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування ними, а також зі встановленими строками їх повернення, про що ОСОБА_1 також підписані паспорт споживчого кредиту та графік платежів до вказаного договору.
Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. При цьому, факт укладання вказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів стороною відповідача в судовому засіданні не оспорювалося, а тому такі обставини додатковому доказуванню не підлягають.
Доводи представника відповідачки щодо завищеного розміру нарахованих відсотків суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Доказів належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору стороною відповідача суду не надано, як і не надано свого розрахунку заборгованості на спростування доводів позивача щодо розміру заборгованості відповідачки. 
Нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося в межах строку кредитування, підстав для нарахування іншого розміру відсотків судом не встановлено. Відсотки за цим кредитним договором нараховувалися до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», та, відповідно, п.17 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування».
Оскільки взяті на себе зобов`язання за договором позивач виконав повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат.
Представник позивача просив стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн. Представник відповідачки, у свою чергу, заявив клопотання про їх зменшення, вважаючи розмір таких витрат необгрунтованим та завищеним.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України.
Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем до матеріалів справи долучені належні докази.
Водночас, визначаючись з розміром правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує, що в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п.80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), п.88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, в п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Підсумовуючи наведене вище, обраховуючи доцільність понесених позивачем витрат, належить аналізувати не тільки долучені докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, але і враховувати складність справи та складність наданих послуг.
Дослідивши подані представником позивача докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 7 000 грн є завищеним та таким, що не є співмірним зі складністю справи, з виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.
Суд враховує, що предмет спору в цій справі не є складним, тому не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних та судової практики; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; позовна заява не потребувала складних правових досліджень та значного аналізу справи, не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи.
З огляду на викладене та керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, критерієм реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що заявлена представником позивача сума витрат на професійну правову допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та суперечить принципу розподілу таких витрат.
Отже суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума 4 000 грн, яка і підлягає стягненню з відповідачки.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні цього позову.
На підставі ст.3, 205, 207, 509, 512, 514, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1054, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст.133, 137, 141, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,
ухвалив: 
Позов задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №200340829 від 23.04.2021 в сумі 35 138 (тридцять п`ять тисяч сто тридцять вісім) грн 03 коп, з яких:29 366 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 772 грн 03 коп заборгованість за відсотками. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місце знаходження: вул.Смаль-Стоцького,1 корп.28, м.Львів, 79018, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 35234236.
Відповідачка:  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 27.02.2026.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області О.В. Савельєва