Справа №295/9343/25
Категорія 44
2/295/1489/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючої судді Біднини О.В.,
за участю секретаря судового засідання Мотінової А.П.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 , 
представника відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - 

ВСТАНОВИВ:
До Богунського районного суду м. Житомира подано вказану позовну заяву, в якій позивач як потерпіла від кримінального правопорушення просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 13 277,32 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн (а. с. 1-5).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з вироком Богунського районного суду м. Житомира від 14.01.2025, справа № 295/294/23, розглянуто кримінальне провадження № 12022065400000621, ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме за необережне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 13 277,32 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16.06.2025, що набрала законної сили, вказане судове рішення першої інстанції було скасоване, відповідача, обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження № 12022065400000621 на підставі звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, а також цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 залишено без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства. 
Позивач вказує, що згідно із вказаними рішеннями повністю доведена вина відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме заподіяння їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень, в зв`язку з чим та посилаючись не те, що цими протиправними діями їй було завдано матеріальної і моральної шкоди, просить стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти на їх відшкодування.
Відповідно до ухвали суду від 30.07.2025 позовну заяву залишено без руху і позивачу надано строк для усунення її недоліків, які 14.08.2025 були усунуті (а. с. 32-35).
Згідно з ухвалою суду від 18.08.2025 відкрито провадження у справі з розглядом її в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а. с. 38-39).
26.03.2026 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на отримання відповідачем матеріалів позову 13.03.2026 та просить відмовити у позові повністю за безпідставністю (а. с. 63-64). 
У відзиві сторона відповідача не погоджується з доводами позивача, яка зазначає, що матеріальна шкода становить 13 277,00 грн, оскільки висновками судово-медичної експертизи тяжкість тілесних ушкоджень та правильність лікування не перевірялись. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що саме ці ліки були необхідні для «лікування». Тяжкість тілесних ушкоджень також не доведена, оскільки проведені в рамках КП експертизи не є належними доказами так, як вирок скасовано. Факт заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 нічим не доведений. Відносно моральної шкоди, то позивач ніяким чином не обгрунтовує чому саме на таку суму претендує.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові. Представник позивача пояснив, що в результаті злочинних дій відповідача позивачу спричинено тілесні ушкодження, обставини яких викладені в матеріалах кримінального провадження. Це тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі та перелом ноги, що відноситься до перелому середнього ступеню тяжкості та привело до тривалого розладу здоров`я останньої, а також проведення хірургічного втручання. 14.01.2025 судовим вироком відповідача визнано винуватою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та встановлено, що тілесні ушкодження, які зазнала позивач, були заподіяні. Оскільки вирок скасовано, позивач змушена звернутися до суду із цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Докази, що підтверджують матеріальну шкоду наявні в матеріалах справи. Розмір моральної шкоди обґрунтований тим, що відповідач не намагається примиритися та не визнає зазначені обставини. Вирок суду скасовано не через невинуватість відповідача, а на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що є не реабілітуючими обставинами. Якщо відповідач вважає себе невинуватою, то нічого не заважало їй відмовитися від такого результату розгляду і наполягати на продовженні розгляду справи. 
Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю з підстав викладених у відзиві. Додатково представник відповідача вказав, що під час розгляду кримінальної справи в суді першої інстанції не було призначено судово-медичну експертизу, яка встановила б чи дійсно надані позивачем чеки відносяться до її лікування. Проведено тільки експертизи на предмет тяжкості тілесних ушкоджень. Позивачем визначено розмір матеріальної шкоди по чекам, зміст яких не перевірено. Докази на підтвердження вини відповідача в матеріалах справи відсутні, розмір моральної шкоди також не обґрунтований. З приводу допиту свідків та проведення інших експертиз стороною позивача клопотань не заявлено.
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши пояснення учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з вироком Богунського районного суду м. Житомира від 14.01.2025, справа № 295/294/23, розглянуто кримінальне провадження № 12022065400000621, ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме за необережне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 13 277,32 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16.06.2025, що набрала законної сили, вказане судове рішення першої інстанції було скасоване, відповідача, обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження № 12022065400000621 на підставі звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, а також цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 залишено без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства (а. с. 12-16). 

Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції від 16.06.2025 судом встановлено, що «03.05.2022 близько 16 год 40 хв ОСОБА_3 , перебуваючи біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 , де на той час на лавці сиділи мешканці вказаного будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які спілкувались між собою, вчинила сварку з ОСОБА_1 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході якої між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розпочалась штовханина.
Під час цієї штовханини, ОСОБА_3 , проявивши злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання шкоди для здоров`я ОСОБА_1 , хоча повинна була і могла їх передбачити, на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, штовхнула своїми обома руками у плечі ОСОБА_1 , від чого остання, не втримавши рівновагу, перехилилась через лавку назад всім своїм тілом, підвернувши при цьому ліву ногу, в якій відчула хруст і різкій біль.
Таким чином, необережні дії ОСОБА_3 призвели до заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень у вигляді синців на правій верхній кінцівці та перелому зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню важкості, як такі, що не є небезперечним для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.
Обвинувачена ОСОБА_3 надала згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підстави для проведення судового провадження, що включає у себе, відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження в повному обсязі в загальному порядку відсутні».
Крім того, зі змісту вироку суду від 14.01.2025 вбачається, що висновком експерта № 667 від 03.05.2022 встановлено, що «у ОСОБА_1 виявлено: синці на обличчі, на правій верхній кінцівці, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, відносяться до легких тілесних ушкоджень; перелом зовнішнього виростка лівої великогомілкової, який утворився від дії тупого твердого предмету, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню важкості, як такий, що не є небезпечним для життя, але призвів до тривалого розладу здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись в термін та за обставин, вказаних обстеженою, так як зазначено в постанові про призначення судово-медичної експертизи, малоймовірні при падінні. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, дані ділянки тіла доступні для дії травмуючого фактору. Також, за висновком експерта № 2080 від 13.12.2022 виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_1 могли утворитися в термін та за обставин, вказаних потерпілою та свідком ОСОБА_8 під час проведення слідчих експериментів. Експерт роз`яснила, що перелом у потерпілої міг виникнути за обставин, які остання показала під час проведення слідчого експерименту. Також експерт зазначила, що перелом у потерпілої не консолідований. Після перегляду відезапису слідчого есперименту за участю ОСОБА_1 , експорт зазначила, що коли ОСОБА_1 сиділа на лавці і відхилялася при фіксованій нозі, при притисканні обвинуваченою своїми ногами ноги потерпілої, у неї міг утворитися перелом».
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку є встановленою та не підлягає доведенню, оскільки у суду відсутні сумніви щодо достовірності зазначених обставин і дій встановлених у вироку Богунського районного суду м. Житомира від 14.01.2025 та ухвалі Житомирського апеляційного суду від 16.06.2025.
Статтями 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Отже, матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.
Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.
Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності.
Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.
За змістом ст. 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення.
Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ст. 49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах.
Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ст. 49 КК України, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, заподіяна кримінальним правопорушенням шкода та витрати потерпілого від кримінального правопорушення відшкодовуються у такому самому порядку, як і при ухваленні обвинувального вироку.
В цьому випадку, наявний причинно-наслідковий зв`язок між винними діями ОСОБА_3 та шкодою, заявленою позивачем у позовній заяві, що, крім факту закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 з нереабілітуючих підстав, доведено наданими позивачем доказами.
Крім того доказів того, що шкоди позивачеві було завдано не з вини відповідача, суду не надано. У разі незгоди із наявними в матеріалах справи доказами, сторона відповідача не була позбавлена можливості заявити клопотання, зокрема про призначення відповідних експертиз, тощо.
Відповідно до копій чеків за 11-13.05.2022 наданих позивачем заявлені витрати її на лікування підлягають стягненню з відповідача у розмірі 12 457,47 грн на підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України, оскільки вони відповідають місцю, часу та характеру нанесених позивачу тілесних ушкоджень (а. с. 22-26).
Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно роз`яснень цього Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12, та 81 ЦПК України.
Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначила, що вона перенесла душевні переживання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, фізичний біль і була змушена змінити свій звичний життєвий режим та звернутись за медичною допомогою.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
Враховуючи доводи позивача, суд бере до уваги, що внаслідок дій відповідача позивач зазнала погіршення стану здоров`я. 
Також на глибину моральних страждань позивача, на переконання суду вплинуло і те, що відповідач не вжила жодних заходів щодо відшкодування названих збитків, що спричинило необхідність звернення позивача до суду.
Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу підтверджується матеріалами справи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
В судовому засіданні є доведеним той факт, що позивачу були спричинені моральні страждання з боку відповідача, які призвели до значного погіршення здоров`я та тривалістю його відновлення з огляду на вік потерпілої, а тому враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнала позивач, суд вважає, що сума у розмірі 10 000,00 грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди.
На підставі ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. 5, 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 12 457,47 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суд у апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Представник відповідача: Чертков Віктор Олегович, адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: О.В. Біднина