КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2026 року м. Київ справа №320/5931/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 до Баришівської селищної ради, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Баришівської селищної ради щодо не прийняття відповідного рішення за заявою від 12 січня 2023 року, вx. №8, про надання дозволу на поділ земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер 3220255101:01:129:0118, розташовану в АДРЕСА_1 та надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки;
- ???зобов`язати Баришівську селищну раду розглянути заяву від 12 січня 2023 року, вх.№8, про надання дозволу на поділ земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер 3220255101:01:129:0118, розташовану в АДРЕСА_1 та надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства України та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_3 ) прийнято до провадження адміністративну справу, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У зв`язку зі звільненням з посади судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю, розпорядженням керівника апарату Київського окружного адміністративного суду справу передано на повторний автоматичний розподіл справ.
Відповідно до автоматичної системи документообігу, справу перерозподілено судді Київського окружного адміністративного суду Горобцовій Я.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 прийнято справу до провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.01.2023 звернувся до Баришівської селищної ради із заявою про надання дозволу на поділ земельної ділянки та надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу.
Проте, листом від 16.02.2023 №365/03-16 відповідач повідомив про відмову у розгляді заяви позивача.
Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
12.01.2023 ОСОБА_2 звернувся із заявою до Баришівської селищної ради із заявою в якій просив:
- надати дозвіл на поділ земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер 3220255101:01:129:0118 з цільовим призначенням ,02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" для подальшої передачі в приватну власність земельної ділянки розміром 0,08га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер 3220255101:01:129:0118 з цільовим призначенням „02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом від 16.02.2023 №365/03-16 Баришівська селищна рада повідомила позивача, що Постійна Комісія з питань регулювання земельних ресурсів та відносин, містобудування та архітектури охорони довкілля та благоустрою населених пунктів рекомендує розглядати Ваше звернення в межах Закону України «Про звернення громадян» та не рекомендує виносити на розгляд сесії Баришівської селищній ради рішення із зазначеного у зверненні в зв`язку з тим, що законодавством України не передбачено надання дозволу на поділ земельної ділянки, яка знаходиться у комунальній власності.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду його заяви, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.
За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до частини першої статті 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, визначені Законом України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).
Приписами статті 3 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).
Відповідно до положень статті 5 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):
розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;
приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);
уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);
укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;
сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;
надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);
розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;
оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
З вищезазначеного вбачається, що для виділення земельної частки (паю), заявнику необхідно звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про виділення земельної частки (паю).
Сільські, селищні, міські ради в свою чергу, реагуючи на звернення заявника обираючи із земель резерву, запасу (які не розподіленні, не витребуванні частки (паї), рішенням надають дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а бо ж відмовляють у наданні такого дозволу.
Відповідно до положень ч.1 ст.7 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб`єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом, а відповідно ч.5 вказаної статті встановлено, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) зберігається у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та у Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель.
У відповідності до ст.11 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначено, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо.
Нормою ст.55 Закону України Про землеустрій визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.
У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом.
Враховуючи вищезазначені норми, в даному випадку ОСОБА_2 для реалізації прав, щодо земельної частки необхідно отримати дозвіл, який видається відповідачем, на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Стаття 144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР Про місцеве самоврядування (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Частинами першою-другою статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає суду підстави для висновку, що вирішення питання щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) належить до компетенції органу місцевого самоврядування.
В свою чергу, органом, який уповноважений розглядати заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у спірних правовідносинах є Баришівська селищна рада і вирішення цього питання відповідно до статей 26 та 59 Закону №280/97-ВР повинно відбуватись виключно на пленарних засіданнях цієї ради шляхом прийняття відповідного рішення - про надання або відмову у наданні такого дозволу.
У розглядуваному випадку Баришівська селищна рада як орган місцевого самоврядування зобов`язана була розглянути у визначений законодавством місячний строк заяву позивача про надання дозволу на поділ земельної ділянки шляхом прийняття відповідного рішення згідно з приписами статті 59 Закону №280/97-ВР.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 30 листопада 2020 року у справі №1140/2559/18 та від 24 червня 2020 року у справі №555/872/17.
Предметом позову є бездіяльність Баришівської селищної ради щодо розгляду заяви позивача про надання дозволу на поділ земельної ділянки.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.
Відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу або про відмову у наданні такого дозволу після спливу встановленого законом місячного строку розгляду заяви особи, незважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд його клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17.
Суд зауважує, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша статті 9 КАС України).
Частина перша статті 77 КАС України встановлює обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Разом з тим, частина друга цієї статті обумовлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У цій справі відсутні належні та беззаперечні докази, які б вказували на об`єктивні причини неможливості прийняття відповідачем у місячний строк згідно з частиною другою статті 59 Закону №280/97-ВР відповідного рішення за результатами розгляду заяви позивача.
Отже, слід дійти висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка полягала у невирішенні заяви позивача від 12.01.2023 про надання дозволу на поділ земельної ділянки.
Виходячи із встановлених обставин справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльності Баришівської селищної ради щодо розгляду заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на поділ земельної ділянки, та зобов`язання відповідача на найближчому засіданні Баришівської селищної ради розглянути вказану заяву з прийняттям рішення та з урахуванням висновків викладених у даному рішенні суду.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Щодо розподілу судових витрат.
Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд задовольняє позов частково, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 800,00 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії (бездіяльність) Баришівської селищної ради щодо не прийняття відповідного рішення за заявою від 12 січня 2023 року, вx. №8, про надання дозволу на поділ земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер 3220255101:01:129:0118, розташовану в смт. Баришівка, вул. Набережна, 41 та надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки;
Зобов`язати на найближчому засіданні Баришівської селищної ради розглянути заяву від 12 січня 2023 року, вх.№8, про надання дозволу на поділ земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер 3220255101:01:129:0118, розташовану в смт. Баришівка, вул. Набережна, 41 з прийняттям рішення та з урахуванням висновків викладених у даному рішенні суду.
Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Баришівської селищної ради (07501, Київська область, Броварський район, смт. Баришівка, вул. Центральна, 27, код ЄДРПОУ 04360623) судові витрати у сумі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.