КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2026 року м. Київ справа №320/14311/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ: 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві відмову у зарахуванні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) періодів роботи з 03.01.1997 по 30.09.2014 у Центральній клінічній лікарні №1 міста Донецька в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві провести перерахунок та виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) із зарахуванням у подвійному розмірі його періодів роботи з 03.01.1997 року по 30.09.2014 рік у Центральній клінічній лікарні №1 міста Донецька відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати призначення пенсії, а саме з 07.10.2023 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач відмовив йому у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду його роботи з 03.01.1997 по 30.09.2014 у Центральній клінічній лікарні №1 міста Донецька з підстав неприйняття до розгляду довідки від 27.09.2023 №238/03, виданої Центральною міською клінічною лікарнею №1 міста Донецька Міністерства здоров`я так званої Донецької Народної Республіки.
Позивач не погоджується з відмовою контролюючого органу, вказуючи на те, що його право на зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі відповідного періоду роботи підтверджується відомостями з трудової книжки, яка в силу вимог чинного законодавства є основним документом, який підтверджує стаж роботи.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року відкрите провадження в адміністративній справі. Справу визначено розглядати одноособово суддею Панченко Н.Д. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що підстави для зарахування періоду роботи позивача з 03.01.1997 по 30.09.2014 відсутні, оскільки позивач не надав управлінню документи належного зразка, у той час як будь-які документи, видані бюджетними установами, підприємствами та організаціями, які знаходяться на неконтрольованій території України, не приймаються до розгляду.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ворошиловським РВ УМВС України в місті Донецьку 18.10.2000.
Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком.
Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у якій просив зарахувати пільговий стаж роботи лікаря анестезіолога-реаніматолога з 03.01.1997 по 30.09.2014 у подвійному розмірі.
До вказаної заяви позивач долучив серед іншого довідку від 27.09.2023 №238/03, видану Центральною міською клінічною лікарнею №1 міста Донецька Міністерства здоров`я, тобто установою, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій території України.
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 18.03.2025 №12563-10375/Ж-02/8-2600/25 повідомило позивачу, що будь-які документи, видані бюджетними установами, підприємствами та організаціями, які знаходяться на неконтрольованій території України, не приймаються та не розглядуються.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закону №1058, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Частиною другою статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закону №1788) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 60 Закону №1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Як установлено судом, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період його роботи з 03.01.1997 по 30.09.2014 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, посилаючись на те, що подана позивачем довідка Центральної міської клінічної лікарні №1 м. Донецька видана установою, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій території України.
Водночас із матеріалів справи вбачається, що згідно із записами у трудовій книжці позивач у період з 03.01.1997 по 30.09.2014 працював лікарем-анестезіологом в анестезіологічному відділенні Центральної міської лікарні №1 м. Донецька.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній порядок підтвердження стажу визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). 
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, дані реєстру застрахованих осіб, довідки, виписки з наказів, особові рахунки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників із зазначенням необхідних реквізитів.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що уточнююча довідка є альтернативним та допоміжним доказом і подається виключно у випадку відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній. Якщо ж трудова книжка містить належним чином оформлені записи про періоди роботи, професію та характер виконуваної роботи, обов`язку подання додаткової уточнюючої довідки законодавством не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.07.2020 у справі №242/2179/17, від 22.07.2021 у справі №240/7604/19 та від 25.02.2021 у справі №683/3705/16-а, у яких наголошено на пріоритетності записів у трудовій книжці перед відомостями інших первинних документів та відсутності обов`язку подання уточнюючих довідок за наявності належно оформлених записів.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд при виборі і застосуванні норми права враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що такі висновки враховуються іншими судами при застосуванні відповідних норм права.
Суд також звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не наведено жодних конкретних обставин, які б перешкоджали врахуванню трудової книжки позивача як основного та достатнього доказу стажу роботи. Зокрема, не зазначено, які саме записи є, на думку відповідача, некоректними, неповними, такими, що містять виправлення або оформлені з порушенням установлених вимог. Не встановлено відсутності обов`язкових реквізитів чи невідповідності записів займаній посаді та періоду роботи. Достовірність записів у трудовій книжці відповідачем не спростована.
Фактично підставою для відмови стало лише неприйняття уточнюючої довідки, виданої установою, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій території України, при тому що законодавство не передбачає обов`язку подання такої довідки за наявності належно оформленої трудової книжки. Такий підхід свідчить про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам обґрунтованості й вмотивованості індивідуального акта суб`єкта владних повноважень.
Крім того, відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача. У даному випадку відповідач не довів наявності правових підстав для неврахування записів у трудовій книжці позивача та не обґрунтував необхідності подання додаткових документів.
Зазначене також суперечить принципу верховенства права, закріпленому у статті 8 Конституції України, складовими якого є принципи правової визначеності, пропорційності та недопустимості свавільного втручання держави у сферу прав особи. 
Відмова у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу за відсутності чітко визначених законом підстав фактично призводить до необґрунтованого обмеження права позивача на пенсійне забезпечення.
Наказом Міністерства охорони здоров`я СРСР №841 від 11.06.1986 «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» було врегульовано організацію діяльності анестезіолого-реанімаційної служби. Водночас наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 №303 визначено, що відповідні накази МОЗ СРСР не застосовуються на території України. Разом із тим зазначені нормативні акти не спростовують факту виконання позивачем функцій лікаря-анестезіолога у відповідному структурному підрозділі закладу охорони здоров`я та не змінюють правової природи виконуваної ним роботи.
Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що робота позивача у період з 03.01.1997 по 30.09.2014 на посаді лікаря-анестезіолога в анестезіологічному відділенні Центральної міської лікарні №1 м. Донецька підлягає зарахуванню до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ, а відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є протиправною.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням у подвійному розмірі періодів роботи з 03.01.1997 по 30.09.2014 у Центральній клінічній лікарні №1 міста Донецька відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати призначення пенсії, а саме з 07.10.2023, суд зазначає таке.
Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу позивача у подвійному розмірі відповідного періоду його роботи, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу позивача у подвійному розмірі період його роботи з 03.01.1997 по 30.09.2014 в Центральній міській лікарні №1 м.Донецьк відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок його пенсії з 07.10.2023.
До таких висновків прийшов і Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 30 вересня 2025 року у справі 320/13360/24 у справі між тими самими сторонами про той самий предмет спору, але щодо іншого періоду.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 1211,20 грн згідно з квитанцією від 25.03.2025 року № 0.0.4273604962.1, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 період роботи з 03.01.1997 по 30.09.2014 у Центральній клінічній лікарні №1 міста Донецька в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ: 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) провести перерахунок та виплатити перераховану пенсію ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) із зарахуванням у подвійному розмірі його періодів роботи з 03.01.1997 року по 30.09.2014 рік у Центральній клінічній лікарні №1 міста Донецька відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати призначення пенсії, а саме з 07.10.2023 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ: 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2026.

Суддя Панченко Н.Д.