Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа №711/996/26
Провадження № 2-а/711/17/26

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: 
головуючого – судді: Скляренко В.М.
при секретарі Півень С.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - 

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №R321561 від 27.01.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також повернути позивачу сплачений штраф у розмірі 8 500 грн. шляхом зобов`язання відповідача оформити та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області висновок про повернення сплаченого позивачем адміністративного штрафу. 
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, бо відсутні докази належного його сповіщення про виклик до ТЦК та СП. В позові зазначено, що 14.01.2026 року позивач у поштовій скриньці виявив повістку від 06.01.2026 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що йому слід з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 12.01.2026 о 09год 00хв. 25.01.2026 року позивач отримав сповіщення у застосунку «Резерв+» про те, що його розшукує ТЦК та СП, щоб скласти протокол про порушення правил військового обліку, а 27.01.2026 року надійшло сповіщення про рішення по справі та можливість сплатити штраф зі знижкою 50% в розмірі 8 500 грн. протягом 20 днів, оскільки 27.01.2026 року керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 була винесена постанова №R321561 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за «не прибуття за повісткою до ТЦК та СП». 
27.01.2026 року позивач подав заяву через застосунок «Резерв+» про сплату штрафу зі знижкою 50% в розмірі 8 500 грн., а 28.01.2026 року сплатив вказаний штраф через «Резерв+». Сплату штрафу позивач здійснив через необхідність не мати у застосунку «Резерв+» відмітки про порушення правил військового обліку, з метою подальшого бронювання на новому місці роботи. Натомість, оскільки повістка про виклик позивача на 12.01.2026 року не направлялась йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а факт надходження повістки на бланку в поштовій скриньці не передбачений законом як належний спосіб вручення повістки, то в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Відповідач надав суду відзив, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що позивачу була сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервистів «Оберіг» (далі – реєстр «Оберіг») повістка №6316591 з метою виклику його для проходження медичного огляду на 12.01.2025р. У зв`язку з неприбуттям позивача у визначений у повістці час в Реєстрі «Оберіг» було сформовано подання до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області щодо розшуку і доставки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки неявка позивача за повісткою про виклик до ТЦК та СП свідчить про порушення ним вимог а. 2 ч. 1, а. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 27.01.2026р. через електронний кабінет призовника у відповідності до ст. 279-9 КУпАП позивач подав заяву №SC5767E5A-20FA-F011-9997-005056844140, в якій зазначив, що не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. У зв`язку з надходженням такої заяви начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову №R321561 від 27.01.2026р., якою накладено на позивача штраф в розмірі 17 000 грн. Після отримання такої постанови позивач здійснив оплату 50% розміру штрафу. Подання позивачем заяви в порядку ст. 279-9 КУпАП та оплата штрафу відповідно до ст. 300-3 КУпАП є чітко визначеною процедурою, яка ініціюється за умови, що особа не оспорює допущене правопорушення, і свідчить про визнання такою особою своєї провини. Натомість подальше оскарження відповідної постанови про накладення штрафу є зловживанням правом і свідчить про недобросовісність поведінки позивача. Оскільки позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, то позовні вимоги не підлягають до задоволення. 
20.02.2026р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку позовного провадження з особливостями, встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України.
10.03.2026р. на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідача, в якому викладено позицію відповідача та обґрунтування заперечень проти позовних вимог.
Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки. Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, то в контексті положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши надані учасниками справи суду докази, судом встановлену наступні обставини справи. 
ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 08.09.2022 року. 
15.08.2025 року стосовно позивача було порушено провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП, яке було закрито 24.12.2025 року (номер справи F2269493).
06.01.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_3 створено позивачу повістку №6316591 про необхідність йому з`явитися 12.01.2026 о 09год 00хв до ТЦК та СП для проходження медичного огляду. Відповідна повістка була поміщена до поштової скриньки за адресою місця проживання позивача і виявлена ним 14.01.2026р.
25.01.2026 року позивача оголошено у розшук задля складання протоколу про порушення правил військового обліку, про що позивача повідомлено через мобільний застосунок «Резерв+» 25.01.2026 о 11год 30хв.
27.01.2026 року через електронний кабінет призовника від позивача надійшла заява №SC5767E5A-20FA-F011-9997-005056844140 в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 279-9 КУпАП (про не оспорювання допущеного порушення та згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності).
27.01.2026 року керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №R321561, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього штраф у сумі 17 000 грн. Підставою притягнення позивача до відповідальності у такій постанові зазначено те, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце, зазначені в повістці №6316591, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме а. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п. 21, 23, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024р. 
Сповіщення про винесення відповідної постанови надійшло позивачу через застосунок «Резерв+» 27.01.2026 о 20год 40хв.
28.01.2026 о 10год 45хв позивач через електронний кабінет призовника надіслав запит на сплату штрафу зі знижкою 50% в розмірі 8 500 грн., а 28.01.2026 о 11год 02хв фактично здійснив оплату такого штрафу.
Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем відомостями з електронного кабінету призовника у мобільному застосунку «Резерв+», а також наданими відповідачем відомостями з Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів Оберіг.
Не погоджуючись з правомірністю винесення постанови №R321561 від 27.01.2026р. позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
В той же час суд бере до уваги, що з огляду на засади презумпції невинуватості, позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП суд виходить з наступного. 
За частиною першою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною третьою наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543).
За визначенням абзацу 5 частини першої статті 1 Закону № 3543 особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.
Отже, в період часу з 06 по 25 січня 2026 року (період виникнення обставин, що обумовили винесення оскаржуваної постанови) діяв особливий період.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України №3543-ХІІ від 21.10.1993 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон №3543) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону №3543, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Згідно з пунктом 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі – Порядок №560), за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Згідно з п. 28 Порядку №560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.
Згідно з п. 30-2 Порядку №560 повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть: 1) друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення; 2) друкуватися та вручатися військовозобов`язаним та резервістам під час оповіщення у роздрукованому вигляді.
Пунктом 35 Порядку №560 передбачено, що представники, уповноважені вручати повістки, здійснюють оповіщення громадян як самостійно, так і у складі груп оповіщення. Вручення повісток резервістам та військовозобов`язаним здійснюється цілодобово, зокрема, за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання.
Відповідно до п. 36 Порядку №560 за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені:
- через дільниці оповіщення шляхом їх виклику до таких дільниць та вручення повісток, отриманих від районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки представниками цих дільниць, та вручення повісток за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання;
- представниками районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад;
- представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки особисто або засобами зв`язку;
- групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, поліцейські, а також під час оповіщення мешканців багатоквартирних будинків - керівник установи (організації) або фізична особа - підприємець, яка надає послуги з управління багатоквартирними будинками, або голова правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
За змістом п. 41 Порядку №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Аналіз вищенаведених положень законодавства свідчить, що відповідні законодавчі приписи не забороняють вручення повісток за місцем проживання без використання засобів поштового зв`язку, оскільки передбачають можливість особистого вручення або іншими засобами зв`язку, без конкретизації їх видів. Натомість законодавство визначає обов`язкове підтвердження обставин вручення військовозобов`язаному повістки про виклик до ТЦК та СП (розписка про отримання, відеозапис вручення чи доведення до відома змісту повістки тощо). Відсутність такого підтвердження свідчить, по суті, про поважність причин неявки військовозобов`язаної особи за відповідним викликом у дату, яка зазначена у повістці. Натомість така обставина не звільняє військовозобов`язаного від обов`язку у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до ТЦК та СП, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці ТЦК та СП або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (ч. 3 ст. 22 Закону №3543).
Правовий аналіз змісту диспозиції положень ч. 1, 3 ст. 210-1 КУпАП свідчить, що відповідні вимоги за своєю сутністю є засобом контролю належного виконання громадянами України військового обов`язку, до складу якого входить, зокрема, дотримання та виконання вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (зокрема ст. 210-1 КУпАП) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).
За обставинами справи судом встановлено, що підставою позову є заперечення позивачем вчинення ним діянь, за які настає відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема відсутність в його діях порушення обов`язку явки до ТЦК та СП після оповіщення його шляхом направлення йому повістки про необхідність такої явки для проходження медичного огляду.
За обставинами справи судом встановлено, що повістка №6316591 від 06.01.2026р. не направлялась позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення. Натомість позивач визнає ту обставину, що відповідна повістка перебувала у поштовій скриньці за адресою його місця проживання і він виявив її та ознайомився з її змістом 14.01.2026р. Отже відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону №3543 позивач зобов`язаний був повідомити відповідача про причини неявки та прибути до відповідного ТЦК та СП у строк, що не перевищує сім календарних днів, про що було зазначено на зворотньому боці повістки.
До того ж, суд звертає увагу, що відносно позивача вже здійснювалось провадження за обставинами неявки за повісткою до ТЦК та СП, внаслідок чого його було оголошено у розшук 04.02.2025р., але відповідне провадження було припинено 24.12.2025р. через виявлення позивача (№ справи F2269493), що підтверджується відомостями з реєстру «Оберіг». Зазначене свідчить про те, що позивач достеменно був обізнаний про зміст обов`язку необхідності явки до ТЦК та СП за повісткою та юридичні наслідки, до яких призводить порушення відповідного обов`язку.
У зв`язку з порушенням позивачем обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 22 Закону №3543, та його неявкою до  ІНФОРМАЦІЯ_2 у період до 25.01.2026р. (тобто протягом 10 днів з моменту, як йому стало відомо про зміст повістки №6316591 від 06.01.2026р.), щодо нього в реєстрі «Оберіг» було зафіксовано відомості про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про що у електронному кабінеті призовника «Резерв+» з`явились відповідні повідомлення 25.01.2026 об 11год 30хв та о 21год 05хв, про які позивачу стало відомо, про що він зазначив у позовній заяві. 
Довідавшись про такі обставини позивач, користуючись правом, передбаченим ст. 279-9 КУпАП, через електронний кабінет призовника направив до відповідача електронну заяву №SC5767E5A-20FA-F011-9997-005056844140 про в якій зазначив, що не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності, яка була отримана відповідачем 27.01.2026р. Подання такої заяви підтверджується відомостями з додатку позивача «Резерв+», де відображено повідомлення про прийняття його заяви до роботи /а.с. 17-18/, а також відомостями з реєстру «Оберіг», які наявні в матеріалах електронної справи щодо позивача №F3835960.
З врахуванням такої заяви відповідачем було винесено оскаржувану постанову, про що було повідомлено позивача через електронний кабінет призовника «Резерв+» 27.01.2026 о 20год 40хв. 
28.01.2026 о 10год 45хв позивачем подано заяву через застосунок «Резерв+» про сплату штрафу зі знижкою 50% в розмірі 8 500 грн. і того ж дня о 11год 02хв здійснено оплату відповідного штрафу. Зазначені обставини також підтверджуються змістом повідомлень у застосунку позивача «Резерв+» та квитанцією про оплату штрафу в сумі 8 500 грн. /а.с. 15, 17/.
Отже стороною позивача не надано суду будь-яких доказів відсутності в його діях порушень вимог ч. 3 ст. 22 Закону №3543 після отримання ним 14.01.2026р. повістки №6316591 від 06.01.2026р., які полягають у неявці позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 у період до 25.01.2026р., як і не надано доказів наявності об`єктивних поважних причин такої неявки, а відтак доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є необґрунтованими.
Таким чином, оцінюючи обставини події, яка стала підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з огляду на обсяг доказів, наданих сторонами суду, та обставини, викладені у заявах позивач та відповідача по суті справи, суд доходить висновку про наявність достатньо обґрунтованих підстав і обставин, які у своїй сукупності свідчать, що позивачем було допущено порушення вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, внаслідок чого його притягнуто до адміністративної відповідальності в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність ознак протиправності в діях уповноваженої посадової особи відповідача, які слугують належною правовою підставою для скасування оскаржуваної постанови, а доводи позивача про істотне порушення його прав під час процедури розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованими.
Тож з урахуванням всіх обставин справи, перевіривши відповідність дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 вимогам ст. 2 КАС України при прийнятті постанови №R321561 від 27.01.2026р., суд доходить висновку, що оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. 
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1, 7, 9, 33, 279-9, 210-1, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд, - 

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 03 квітня 2026 року. 

Головуючий: В.М. Скляренко