ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/22932/24
категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неврахування під час прийняття рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, 3 років 1 місяця 8 днів. 
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що згідно рішення Вищої ради правосуддя № 2948/0/15-24 від 08.10.2024 року загальний стаж його роботи, який дає право на відставку, становить 23 роки 1 місяць 8 днів і до цього стажу підлягає зарахуванню:
- стаж роботи на посаді судді: 17 років 2 місяці 7 днів;
- стаж роботи, вимога щодо якого встановлена законом та надає право на призначення на посаду судді: 3 роки;
- половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі: 1 рік 11 місяців 22 дні;
- стаж роботи на посаді слідчого: 11 місяців 9 днів.
За твердженням позивача, відповідачем прийнято рішення про нарахування щомісячного грошового утримання у розмірі 50 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, тоді як 6 % до стажу, який дає право на відставку, а отже і виплату довічного грошового утримання у відповідному розмірі відповідачем протиправно не зараховано.
Ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків шляхом подання до суду уточненої позовної заяви з приведенням її змісту у відповідність до положень статті 160 КАС України; надання належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а також доказу сплати судового збору. 
На виконання вимог судової ухвали позивач, серед іншого, подав уточнену позовну заяву, в якій просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо неврахування під час прийняття рішення про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, 3 років 1 місяця 8 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати позивачу до стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, 23 роки 1 місяць 8 днів або 56 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, і продовжувати проведення виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з прожиткового мінімуму щодо працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року. 
В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що загальний стаж, який надає йому право на виплату щомісячного грошового утримання, становить 23 роки 1 місяць 8 днів, що підтверджено рішенням Вищої ради правосуддя України від 08.10.2024 року № 2948/0/15-24, і складається з:
- стажу роботи на посаді судді – 17 років 2 місяці 7 днів;
- стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді – 3 роки;
- половину строку навчання у вищому юридичному закладі – 1 рік 11 місяців 22 дні;
- стажу роботи на посаді слідчого – 11 місяців 9 днів.
Загалом 23 роки 1 місяць 8 днів.
Ухвалою суду від 05.12.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи.
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Житомирській області) у відзиві на позов заперечило проти позову та просило відмовити у задоволенні позовних вимог.
Зокрема, як зазначено, розгляд заяви позивача було здійснено по принципу екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яке на підставі заяви позивача від 05.11.2024 року прийняло рішення про призначення позивачу на підставі статті 142 Закону України № 1402-VІІІ щомісячного грошового утримання судді в розмірі 50 % від суми грошового забезпечення 159878,00 грн., виходячи із стажу роботи на посаді судді 17 років 2 місяці 7 днів, в тому числі за період роботи з 13.08.2007 по 17.06.2010 року на посаді судді Романівського районного суду Житомирської області та з 18.06.2010 по 18.10.2024 року на посаді судді Житомирського районного суду Житомирської області. 
Як стверджує ГУ ПФУ в Житомирській області, з 19.10.2024 року позивачу призначено щомісячне грошове утримання судді у розмірі 50 % від суддівської винагороди, так як стаж на посаді судді (з 13.08.2007 по 18.10.2024 року) становить 17 років 2 місяці 21 день.
Водночас, за твердженням пенсійного органу, до страхового стажу не враховано половину навчання в Національному університеті внутрішніх справ з 01.09.1997 по 26.06.2001 та періоди роботи з 01.01.2004 по 08.07.2005 року в УМВС України в Житомирській області та з 27.06.2001 по 31.12.2003 року в УМВС України в Житомирській області, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків.
З врахуванням того, що рішення про призначення позивачу довічного грошового утримання у розмірі 50 % від суддівської винагороди прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, у якій він просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неврахування 6 років 1 місяця 1 дня під час прийняття рішення про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області зарахувати позивачу до стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, період у 6 років 1 місяць 1 день, а загалом рахувати стаж, який дає право на отримання позивачем довічного грошового утримання судді у відставці, тривалістю 23 роки 1 місяць 8 днів або 56 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, і продовжувати проведення виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з прожиткового мінімуму щодо працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду до участі у справі як другого відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі по тексту – ГУ ПФУ у Львівській області).
ГУ ПФУ у Львівській області у відзиві на позов заперечило проти позовних вимог та просило відмовити у їх задоволенні з наведених у відзиві підстав. 
Серед іншого пенсійний орган зазначив, що 11.11.2024 року ним було прийнято рішення № 063350034945 про призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання з 19.10.2024 року в розмірі 50 % від заробітку з врахуванням до стажу, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді, періодів з 13.08.2007 по 31.08.2015, з 01.09.2015 по 31.03.2021, а також з 01.04.2021 по 18.10.2024 року. 
Водночас, як стверджує ГУ ПФУ у Львівській області, зарахування періоду навчання з 01.09.1997 по 26.06.2001; служби в органах внутрішніх справ з 01.01.2004 по 08.07.2005; роботи в ТОВ "Еко" з 15.11.2005 по 01.12.2006, з 06.02.2007 по 24.07.2007; роботи в ТОВ "Дастор-Житомир" з 02.12.2006 по 05.02.2007 до стажу, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді, не передбачено чинним законодавством. 
Крім того, як зазначив даний територіальний пенсійний орган, до страхового стажу не враховано період служби в органах внутрішніх справ з 14.08.1997 по 31.12.2003 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки цей період перетинається з періодом навчання, не надано довідку про нараховані суми грошового забезпечення та номер запису про звільнення виправлено та не засвідчено належним чином.
Відповідно до ухвали суду, з огляду на відсутність у матеріалах справи рішення пенсійного органу про призначення позивачу довічного грошового утримання судді у вигляді належно оформленого документа, від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області витребувано належним чином засвідчену копію такого рішення.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у 2001 році закінчив Національний університет внутрішніх справ і отримав повну вищу освіту за спеціальністю "правознавство", про що видано диплом спеціаліста серії НОМЕР_2 від 26.06.2001 року .
Указом Президента України "Про призначення суддів" від 01.08.2007 року № 676/2007 ОСОБА_2 призначено стоком на п`ять років суддею Романівського районного суду Житомирської області.
Згідно наказу Романівського районного суду Житомирської області № 48-к від 13.08.2007 року ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків судді цього суду.
Відповідно до Указу Президента України № 638/2010 від 21.05.2010 року суддю Романівського суду Житомирської області ОСОБА_2 переведено на посаду судді Житомирського районного суду Житомирської області. 
Згідно наказу Романівського районного суду Житомирської області № 34-к від 17.06.2010 року суддю ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади з 17.06.2010 року в зв`язку з переведенням на роботу на посаду судді Житомирського районного суду Житомирської області.
18.06.2010 року Житомирським районним судом Житомирської області складено наказ № 22-к про призначення судді ОСОБА_2 на посаду судді Житомирського районного суду Житомирської області в межах п`ятирічного строку. 
Зазначено, що стаж служби ОСОБА_2 на день вступу на посаду становить 10 років 09 місяців 01 день.
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_3 .
Маючи достатній стаж на посаді судді, позивач реалізував своє право на відставку.
Рішенням Вищої ради правосуддя №2948/0/15-24 від 08.10.2024 року за відповідною заявою ОСОБА_1 про відставку останнього було звільнено з посади судді Житомирського районного суду Житомирської області.
Як зазначено у рішенні, ОСОБА_1 :
- після здобуття повної вищої юридичної освіти на день призначення суддею мав понад три роки стажу роботи за спеціальністю в галузі права, з огляду на що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що надає право на звільнення у відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога для якого визначена законом та надавала йому право на призначення на посаду судді – 3 роки;
- з 14.08.1997 до 27.07.2001 року був курсантом денної форми навчання Університету внутрішніх справ (нині – Харківський національний університет внутрішніх справ) і отримав повну вищу освіту за спеціальністю "правознавство" та здобув кваліфікацію юриста, отже, до стажу роботи, який дає право на звільнення судді у відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання в Університеті внутрішніх справ, що становить 1 рік 11 місяців 22 дні;
- відповідно до копій доданих до заяви документів до призначення судді на посаду обіймав посаду слідчого відділу Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області (з 28.07.2001 по 03.12.2004 року), в зв`язку з чим до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково (крім зарахованих трьох років роботи в галузі права) підлягає зарахуванню 11 місяців 9 днів. 
Таким чином, приймаючи рішення про звільнення позивача у відставку. Вища рада правосуддя виходила із того, що до стажу роботи на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню:
- стаж роботи на посаді судді – 17 років 2 місяці 7 днів;
- стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді – 3 роки;
- половина строку навчання у вищому юридичному закладі – 1 рік 11 місяців 22 дні;
- стаж роботи на посаді слідчого – 11 місяців 9 днів.
Вказано, що всього стаж роботи на посаді судді, з зарахуванням стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), відповідно до нормативно - правових актів, що встановлювали вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді відповідно до статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", становить 23 роки 1 місяць 8 днів.
10.10.2024 року Житомирським районним судом Житомирської області складено наказ № 13- к про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду з 18.10.2024 року. 
З матеріалів справи та пояснень учасників справи слідує, що 05.11.2024 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою та відповідним пакетом документів за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
За принципом екстериторіальності, заява позивача від 05.11.2024 року разом із доданими до неї документами була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
За наслідками розгляду такої заяви та поданих документів рішенням № 063350034945 від 12.11.2024 року позивачу з 19 жовтня 2024 року було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 50 % заробітної плати судді, виходячи із 17 років 2 місяців 7 днів стажу роботи суддею.
Тобто, позивачу не враховано до суддівського стажу половину часу навчання в Національному університеті внутрішніх справ за спеціальністю "правознавство" - 1 рік 11 місяців 22 дні, досвід професійної діяльності за юридичною спеціальністю - 3 роки, стаж роботи на посаді слідчого – 11 місяців 9 днів.
Як наслідок, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачу був визначений у меншому розмірі.
Вважаючи наведені дії відповідача 2 (управління Пенсійного фонду України у Львівській області) щодо незарахування до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, усіх періодів, які підлягають врахуванню до такого стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Так, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII ).
Відповідно до статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно із частинами першою та другою статті 137 Закону № 1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Судом встановлено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 23 роки 1 місяць 8 днів.
Зазначене підтверджується рішенням Вищої ради правосуддя від 08 жовтня 2024 року за № 2948/0/15-24.
Водночас, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області при розгляді заяви позивача від 05.11.2024 року про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", за принципом екстериторіальності, в розрахунку розміру щомісячного грошового утримання вказано лише 17 років 2 місяці 07 днів.
Позивач не погодився із неврахуванням до суддівського стажу половини часу навчання в Українському університеті внутрішніх справ за спеціальністю "правознавство" - 1 рік 11 місяців 22 дні, досвіду професійної діяльності за юридичною спеціальністю - 3 роки, стажу роботи на посаді слідчого – 11 місяців 9 днів, тому і звернувся до суду з цим позовом.
Згідно з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Таким чином, зазначена норма права пов`язує застосування законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи судді, із часом призначення чи обрання суддею.
Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
Щодо врахування до суддівського стажу позивача половини часу навчання в Українському університеті внутрішніх справ слід зазначити таке.
На день призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювався частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ та Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів".
Згідно абзацу 2 частини 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років
Відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" № 584/95 від 10 липня 1995 року до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Тобто, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, також і половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2021 року у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України від 07.07.2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним (пункт 89).
Вказана позиція суду також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 березня 2023 року у справі № 280/2167/21.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що позивач закінчив Національний університет внутрішніх справ за спеціальністю "правознавство", про що видано диплом спеціаліста серії НОМЕР_2 . Період навчання становив з 14 серпня 1997 року по 26 червня 2001 року.
Таким чином, до стажу роботи, що дає позивачу право на звільнення у відставку та на одержання щомісячного грошового утримання, зараховується також і половина вказаного строку навчання у вищому навчальному закладі, що становить 1 рік 11 місяців 22 дні.
Щодо врахування до стажу роботи на посаді судді іншого стажу, визначеного законом, який надає право для призначення на посаду судді.
Відповідно до частини другої статті 137 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Така позиція викладена у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII "Про статус суддів" (у редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою. 
Судом встановлено, що позивач після здобуття вищої освіти у 2001 році на день призначення суддею мав понад три роки стажу роботи за спеціальністю в галузі права, а також з 28 липня 2001 по 03 грудня 2001 обіймав посаду слідчого відділу Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області.
Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді 3 років та 11 місяців 9 днів роботи в галузі права.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягають зарахуванню як безпосередній стаж роботи на посаді судді - 17 років 2 місяці 7 днів, так і визначений законом інший стаж, який враховується до стажу судді, а саме: половина строку навчання у Національному університеті внутрішніх справ - 1 рік 11 місяців 22 дні та стаж роботи (професійної діяльності) у сфері права - 3 роки 11 місяців 9 днів, у тому числі на посаді слідчого, а загалом загальний стаж роботи на посаді судді на день звільнення становив 23 роки 1 місяць 8 днів.
Натомість, безпідставне незарахування відповідачем 2 (Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області) спірних періодів роботи до суддівського стажу позивача призвело до того, що обрахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, проводиться в значно меншому розмірі, ніж це передбачено Законом № 1402-VIII.
Суд зауважує, що Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі Порядок № 3-1), згідно з яким призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці здійснюється, зокрема, на підставі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання (додаток №4) (пункт 2 Розділу ІІ).
Такий розрахунок складається (оформляється) відповідним судом.
Суд зазначає про те, що Вища рада правосуддя України, розглядаючи заяву позивача про відставку та визначаючись щодо розміру стажу позивача на посаді судді, який дає йому право на відставку, обґрунтувала тривалість стажу у 23 роки 1 місяць 8 днів.
Окремо слід зазначити, що Рада суддів України 11.04.2024 року прийняла рішення за № 6, яким звернула увагу Пенсійного фонду України на необхідність приведення діяльності органів Пенсійного фонду України у відповідність до висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, про те, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
При цьому Рада суддів України визнала неприпустимим перегляд органами Пенсійного фонду України стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, та визначений у рішенні Вищої ради правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення судді у відставку).
Отже, аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку до повноважень пенсійного органу не входить розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. 
В даному випадку, як вбачається із Рішення Вищої ради правосуддя України від 08.10.2024 року № 2948/0/15-24, позивач на день звільнення мав стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці- 23 роки 11 місяців 8 днів.
Підстави не враховувати даний суддівський стаж позивача як такий, який надає йому право на відставку та виплату щомісячного довічного грошового утримання у відповідача 2 відсутні.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-ргі/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.
Також в рішенні Конституційного Суду Україні від 03 червня 2013 року № З-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Отже, виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Слід зазначити і те, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (зі змінами внесеними Постановою Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України") (далі - Порядок №22-1).
За п. 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно п. 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Згідно з пояснювальною запискою Фонду до проекту Постанови № 25-1 Указом Президента України від 04.09.2019 року №647/2019 "Про деякі заходи із забезпечення надання якісних публічних послуг" для забезпечення належної реалізації прав осіб y сфері надання адміністративних послуг передбачено забезпечення Кабінетом Міністрів України, зокрема, спрощення процедури надання та отримання послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 681 "Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення" визначено перелік державних реєстрів, відомості з яких враховуються органами Пенсійного фонду при зверненні осіб за призначенням, перерахунком, поновленням, припиненням, продовженням виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведенням з одного виду пенсії на інший.
У зв`язку з цим постала необхідність у приведенні актів Пенсійного фонду України у відповідність до вимог чинного законодавства Єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства, централізована прозора система контролю за процесами призначення та перерахунків пенсій, мінімізація корупційних ризиків, зумовлених особистими контактами з громадянами, попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, оптимізація навантаження на працівників, розширення способів звернень до територіальних органів Пенсійного фонду України стало результатом запровадження принципу екстериторіальності щодо призначення пенсії.
Таким чином, впровадження принципу екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення пенсій будь-яким з територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає заявник.
Як зазначалось, позивач звернувся 05.11.2024 року із заявою та відповідним пакетом документів за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
З пояснень ГУ ПФУ в Житомирській області слідує, що заяву із наданими документами опрацьовано відповідно до вимог Порядку 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за принципом екстериторіальності.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не заперечує щодо опрацювання заяви позивача від 05.11.2024 року за принципом екстериторіальності та прийняття спірного рішення.
Отже, враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що опрацьовував заяву позивача від 05.11.2024 року та приймав спірне рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 % від суддівської винагороди є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області зарахувати позивачу до стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду у 6 років 1 місяць 1 день, а загалом рахувати стаж, який дає право на отримання позивачем довічного грошового утримання судді у відставці, тривалістю 23 роки 1 місяць 8 днів або 56 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, слід зазначити, що оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області і спірне рішення про призначення довічного грошового утримання приймалось цим органом, суд дійшов висновку, що саме на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід покласти зобов`язання здійснити зарахування спірного стажу.
Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідачів продовжувати виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року, суд дійшов висновку про таке.
Пунктом 4.10 Порядку 22-1 встановлено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Отже, виплати проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування особи.
З матеріалів справи слідує, що територіальним органом Пенсійного фонду України, за місцем фактичного проживання/перебування позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Таким чином, зобов`язання виплатити заборгованість із щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що утворилась з 19.10.2024 року із врахуванням раніше виплачених сум, слід покласти саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оскільки виплату перерахованої суми щомісячного грошового утримання судді у відставці повинен провести територіальний орган ПФУ за місцем фактичного проживання/перебування позивача, а саме: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Разом з тим. вимога позивача про виплату довічного грошового утримання, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року, не підлягає задоволенню, оскільки визначення розміру такого утримання здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства на час проведення відповідних нарахувань та виплат і не може бути зафіксоване судовим рішенням на конкретну календарну дату.
Крім того, судове рішення не може підміняти собою повноваження органу, уповноваженого на здійснення нарахування та перерахунку довічного грошового утримання, шляхом встановлення обов`язку застосовувати конкретний розрахунковий показник у майбутньому.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що при зверненні з позовом до Житомирського окружного адміністративного суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що підставою звернення до суду стало протиправне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та протиправний розрахунок стажу судді, здійснений саме цим територіальним пенсійним органом, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 605,60 грн. саме за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, вул. Ольжича, 7, м. Житомир., ЄДРПОУ 13559341), Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області (79046, вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ЄДРПОУ 13814885) задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати протокол/розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.11.2024 року № 063350034945 в частині незарахування до стажу роботи, що дає ОСОБА_1 право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, окрім стажу роботи на посаді судді 17 років 2 місяців 7 днів, половини строку навчання в Національному університеті внутрішніх справ - 1 рік 11 місяців 22 дні; стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді – 3 роки та стажу роботи на посаді слідчого – 11 місяців 9 днів під час прийняття рішення про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, окрім стажу роботи на посаді судді 17 років 2 місяців 7 днів, половину строку навчання в Національному університеті внутрішніх справ - 1 рік 11 місяців 22 дні; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді – 3 роки та стаж роботи на посаді слідчого – 11 місяців 9 днів, а всього 23 роки 1 місяць 8 днів з 19.10.2024 року. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 виплату заборгованості із щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що утворилась з 19 жовтня 2024 року із врахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко