Справа № 560/3852/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

13 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - відповідач), у якому просить: «Визнати бездіяльність протиправну щодо не надання запитуваної інформацій на ЗАПИТ НА ОТРИМАННЯ ПУБЛІЧНОЇ ІНФОРМАЦІЇ від 04.03.2026 року, який адресований до МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 ; зобов`язати відповідача МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 , повторно розглянути ЗАПИТ НА ОТРИМАННЯ ПУБЛІЧНОЇ ІНФОРМАЦІЇ від 04.03.2026 року, та надати мені таку інформацію, а саме - Надати інформацію, а саме - чи Вам як командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 відомо про рішення від 19.08.2025 року про призначення догляду, тобто про те, що мій рідній брат ОСОБА_2 , здійснює догляд за ОСОБА_1 особою з інвалідністю першої групи підгрупи А; Надати одразу копію запиту з відміткою про отримання та надіслати на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Ухвалою від 13.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи із викликом сторін - відмовити; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідно до позовної заяви, позивач позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Вказує, що 04.03.2026 направив запит на інформацію до відповідача.
Зазначає, що відповідач у строки, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації», запитувану інформацію не надав, чим порушив права та законні інтереси позивача. 
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 04.03.2026 направив відповідачу - Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України запит на інформацію у порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин).
У вказаному запиті позивач просив: «1. Надати інформацію, а саме - чи Вам як командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 відомо про рішення від 19.08.2025 року про призначення догляду, тобто про те, що мій рідній брат ОСОБА_2 , здійснює догляд за ОСОБА_1 особою з інвалідністю першої групи підгрупи А. 2. Надати одразу копію запиту з відміткою про отримання та надіслати на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 3. Відповідь надати на електрону скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Зазначений запит надісланий на адресу електронної пошти відповідача 04.03.2026 о 18.03 год., що підтверджується копією запиту на інформацію ОСОБА_1 від 04.03.2026 та скріншотом із програми для роботи з електронною поштою, які наявні у матеріалах справи.
Доказів отримання позивачем відповіді Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на запит на інформацію від 04.03.2026 матеріали справи не містять.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації".
Згідно з статтею 1, пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. 
Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію. 
Приписами пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. 
Відповідно до частин 1 - 3 статті 19 Закону № 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Частина 1 статті 22 Закону № 2939-VI встановлює, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Частина 4 статті 22 Закону № 2939-VI передбачає, що у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
За пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. 
Відповідно до ст. 23 Закону № 2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Як зазначено вище, у запиті на інформацію позивач просив відповідача: «1. Надати інформацію, а саме - чи Вам як командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 відомо про рішення від 19.08.2025 року про призначення догляду, тобто про те, що мій рідній брат ОСОБА_2 , здійснює догляд за ОСОБА_1 особою з інвалідністю першої групи підгрупи А. 2. Надати одразу копію запиту з відміткою про отримання та надіслати на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 3. Відповідь надати на електрону скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Суд установив, що зазначений запит позивачем надісланий на адресу електронної пошти відповідача 04.03.2026 о 18.03 год.
Із приводу факту отримання Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України запиту на інформацію ОСОБА_1 від 04.03.2026 року, то суд зазначає про таке. 
Ухвалою від 13.03.2026 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у п`ятиденний строк з дня отримання цієї ухвали суду: копію запиту на публічну інформацію від 04.03.2026 року ОСОБА_1 ; копію відповіді Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на запит на публічну інформацію від 04.03.2026 року ОСОБА_1 із доказами отримання цієї відповіді запитувачем інформації; попереджено відповідача про наслідки, у разі неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин, передбачені ч. 9 ст. 80 КАС України.
Зазначена ухвала отримана відповідачем 21.03.2026 року.
Водночас, станом на дату розгляду справи відповідачем вимоги ухвали від 13.03.2026 в частині подання витребуваних судом доказів невиконанні, про причини такого неподання суд не повідомлено. 
Згідно із ч. 9 ст. 77 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, зокрема, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ.
З огляду на викладене вище, у сукупності з доказами наявними у матеріалах справи, а саме: копією запиту на інформацію ОСОБА_1 від 04.03.2026 та скріншотом із програми для роботи з електронною поштою, суд вбачає підстави для визнання тієї обставини, що Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України зазначений вище запит на інформацію позивача отриманий 04.03.2026 року.
Доказів розгляду відповідачем запиту на інформацію ОСОБА_1 від 04.03.2026 та повідомлення запитувача інформації про результати такого розгляду Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України до матеріалів справи не подано.
Враховуючи встановлені обставини у цій адміністративній справі, суд приходить до висновку, що відповідач порушив вимоги Закону № 2939-VI та допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду запиту на інформацію ОСОБА_1 від 04.03.2026 року.
Із приводу вимоги позивача зобов`язати відповідача повторно розглянути запит на інформацію від 04.03.2026 та надати запитувану ОСОБА_1 інформацію, то суд зазначає про таке. 
З огляду на викладене вище, запит на інформацію позивача від 04.03.2026 і додані до нього документи мають бути оцінені на предмет наявності або відсутності підстав для його задоволення розпорядником інформації - Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
У постанові Верховного Суду від 31.05.2024 у справі № 340/3208/22 наголошено, що суд не може підміняти собою компетентний орган у вирішенні питань, які законом віднесені до його розсуду, крім ситуацій, коли єдиним правомірним варіантом рішення є конкретний результат.
У даній справі Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України взагалі не здійснила оцінку вказаного вище запиту на інформацію і доданих до документів та не ухвалила рішення за результатами такого розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За таких обставин і правових підстав, суд вважає за необхідне забезпечити ефективний захист прав позивача шляхом:
- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не розгляду запиту на інформацію від 04.03.2026 року ОСОБА_1 ;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути запит на інформацію від 04.03.2026 року ОСОБА_1 та повідомити запитувача інформації про результати такого розгляду у порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. 
Інші аргументи позивача не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів позивача, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Отже, позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню частково.
Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не розгляду запиту на інформацію від 04.03.2026 року ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути запит на інформацію від 04.03.2026 року ОСОБА_1 та повідомити запитувача інформації про результати такого розгляду у порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений