ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/3618/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року (суддя Букіна Л.Є.) в адміністративній справі №160/3618/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року в адміністративній справі №160/3618/19 було задоволено позов ОСОБА_1 та:
визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком;
визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непоновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 21910427, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, 49094) провести поновлення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 02.09.2016 року відповідно до вимог Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням компенсації частини доходів.
25.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою, поданою на підставі статті 382 КАС України, про встановлення судового контролю у справі №160/3618/19/23. 
В обґрунтування поданої заяви зазначала, що відповідач виконав рішення суду лише частково, не сплативши компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року в задоволенні заяви про встановлення судового контроля за виконанням рішення відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем виконано рішення суду у спосіб, який таким рішенням встановлено, на підтвердження чого відповідачем надано докази проведення позивачці компенсації втрати 
частини доходів за період з 02.09.2016 по 31.12.2019 у розмірі 5084,38грн.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким встановити судовий контроль за виконанням рішення суду. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про виконання відповідачем рішення суду у повному обсязі, оскільки рішення суду, в частині виплати компенсації втрати частини доходів, залишається не виконаним відповідачем по теперішній час.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
В силу приписів ст.129-1 Конституції України, ст..13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.14, 370 КАС України рішення суду є обов`язковим для виконання.
При цьому, для цілей застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стадія виконання рішення суду є складовою доступу до правосуддя.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що право на доступ до суду було б ілюзорним, якби остаточне, зобов`язальне судове рішення залишалося без дієвим на шкоду одній зі сторін (справа «Ромашов проти України, рішення від 27.07.2004р.).
Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
У свою чергу, судовий контроль є важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення. Це означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (відповідно до приписів резолютивної та мотивувальної частини рішення).
Одним із видів судового контролю за виконанням рішення суду, який передбачений КАС України, є встановлення судом обов`язку суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ст. 382 КАС України).
Так, згідно з частиною 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З огляду на положення вказаної норми процесуального права суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням того, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, що прямо передбачено ст. 129-1 Конституції України, і такі повноваження суду запровадженні з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати те, чи виконано судове рішення, причини, які призводять до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
У спірному випадку, відмовляючи в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав рішення суду у спосіб, який таким рішенням встановлено, на підтвердження чого відповідачем надано докази проведення позивачці компенсації втрати частини доходів за період з 02.09.2016 по 31.12.2019 у розмірі 5084,38грн.
Натомість, такі висновки суду першої інстанції не підтверджуються наданими відповідачем доказами, з яких вбачається лише те, що пенсійним органом нараховано позивачці компенсацію втрати частини доходів, але без здійснення її фактичної виплати.
На вказані обставини суд першої інстанції увагу не звернув, як не звернув увагу і на правильність визначення відповідачем періоду, за який нарахована компенсація втрати частини доходів. Так, у своїй відповіді на адресу позивачки (т.2 а.с.107) відповідач зазначав про те, що заборгованість по пенсії виплачувалась в період лютий – червень 2020 року, але компенсація втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахована лише по 31.12.2019.
Вказані обставини свідчать про неповноту дослідження судом першої інстанції тих підстав, які обумовили звернення позивачки до суду із заявою про встановлення судового контролю.
Таким чином, оскільки мотиви, які стали підставою для відмови судом першої інстанції в задоволенні заяви про встановлення судового контролю, не можливо визнати обгрунтованими та судом першої інстанції в повній мірі не встановлено обставин, з якими позивачка пов`язувала необхідність встановлення судового контролю, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/3618/19 – скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках та строки, які визначено ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 09.04.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров