ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026 м. Дніпро Справа № 908/2709/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,
суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 у справі № 908/2709/24 (суддя Зінченко Н.Г.), повний текст рішення складено 20.03.2025 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна Енергетична Компанія «Укренерго», м. Київ
до відповідача Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя
про стягнення 69 867 905,38 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

08.10.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Національна Енергетична Компанія «Укренерго» (далі – НЕК «Укренерго») до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі – ПАТ «Запоріжжяобленерго») про стягнення 32 155 644,46 грн заборгованості за Договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії, у тому числі 31 535 413,49 грн основного боргу за надані послуги, 234 709,64 грн 3 % річних та 358 521,33 грн інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 позов НЕК «Укренерго» до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення 69 867 905,38 грн заборгованості за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь НЕК «Укренерго» 57 587 957,41 грн основного боргу за надані послуги, 2153573,83 грн інфляційних втрат, 605 387,88 грн 3 % річних та 724 163,02 грн витрат на сплату судового збору.
Провадження у справі № 908/2709/24 в частині позовних вимог про стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь НЕК «Укренерго» 9 520 986,26 грн основного боргу за надані послуги за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії закрито.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Запоріжжяобленерго» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду та просить:
- рішення Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 по справі № 908/2709/24 в частині стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь НЕК «Укренерго» 2 153 573,83 грн інфляційних втрат, 605 387,88 грн 3 % річних скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог НЕК «Укренерго» в частині стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» 2 045 895,13 грн інфляційних втрат, 575 118,48 грн 3 % річних, відмовити.
Здійснити розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення господарського суду Запорізької області в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є незаконним і необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно встановив фактичні обставини правовідносин сторін, допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. 
Скаржник зазначає, що суд безпідставно відхилив доводи щодо наявності форс-мажорних обставин, помилково визнав неналежним сертифікат торгово-промислової палати, не врахувавши, що між сторонами фактично існує єдиний договір про надання послуг з передачі електричної енергії, який діє з 2019 року, а його переукладення у 2024 році має формальний характер та не змінює суті правовідносин. 
Апелянт також наголошує, що укладення такого договору є обов`язковим для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, а тому відсутність можливості виконання зобов`язань у зв`язку з воєнним станом та руйнуванням енергетичної інфраструктури повинна враховуватися судом.
Крім того, скаржник вказує на порушення судом принципів змагальності та оцінки доказів, оскільки суд необґрунтовано відмовив у прийнятті та належній оцінці поданих відповідачем доказів щодо його тяжкого фінансового стану, зокрема фінансової звітності, довідок про заборгованість, дефіцит обігових коштів та інших документів, поданих із об`єктивних причин із запізненням. 
На думку апелянта, суд безпідставно врахував лише окремі докази та проігнорував інші, чим порушив норми процесуального права та стандарт доказування.
Скаржник також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у зменшенні розміру інфляційних втрат та 3 % річних, не врахувавши їх компенсаційний характер, принципи розумності, справедливості та пропорційності, а також правові позиції Верховного Суду щодо можливості зменшення відповідальності боржника (постанова ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Апелянт підкреслює, що розмір нарахованих сум є надмірним та непропорційним наслідкам порушення зобов`язання, а їх стягнення створює надмірний фінансовий тягар, що може унеможливити виконання інших зобов`язань, зокрема соціально значущих.
У зв`язку з наведеним апелянт вважає, що судом не забезпечено баланс інтересів сторін та безпідставно не застосовано право на зменшення розміру відповідальності, унаслідок чого рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних або їх істотне зменшення на 95%.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу у справі № 908/2709/24 НЕК «Укренерго» заперечує проти доводів апеляційної скарги ПАТ «Запоріжжяобленерго» та просить залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 без змін, а скаргу без задоволення.
Позивач заперечуючи доводи форс-мажору зазначає, що сам факт дії воєнного стану не є безумовною підставою звільнення від відповідальності, оскільки відповідач не довів причинно-наслідковий зв`язок між обставинами непереборної сили та неможливістю виконання конкретного грошового зобов`язання, а наданий сертифікат торгово-промислової палати № 2300-23-3559 від 14.08.2023 стосується іншого періоду та передує укладенню договору від 01.01.2024, у зв`язку з чим не є належним доказом у даній справі.
Також позивач вказує, що доводи апелянта щодо необхідності зменшення на 95% інфляційних втрат та 3 % річних є необґрунтованими, оскільки такі нарахування передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), мають компенсаційний, а не штрафний характер, є мінімальними гарантіями захисту прав кредитора та застосовуються у зв`язку з фактом прострочення грошового зобов`язання, причому їх розмір у даній справі становить лише близько 4 % від суми основного боргу. 
Позивач підкреслює, що НЕК «Укренерго» як підприємство державного сектору, що має стратегічне значення та забезпечує функціонування критичної інфраструктури, зазнало значних втрат внаслідок збройної агресії та потребує значних коштів для відновлення енергетичної системи, тому зменшення належних до стягнення сум порушить баланс інтересів сторін. 
Також зазначено, що на виконання постанови НКРЕКП № 413 від 26.04.2022 позивач не нараховував штрафні санкції (пеню, штраф), а заявлені вимоги стосуються виключно інфляційних втрат та 3 % річних як передбачених законом способів захисту. 
У зв`язку з викладеним позивач вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, і просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

НЕК «Укренерго» створене 29.07.2019 у результаті перетворення державного підприємства відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р, яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «НЕК «Укренерго» та виконує функції оператора системи передачі відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», зокрема має право своєчасно та в повному обсязі отримувати оплату за надані послуги (п. 2 ч. 3 ст. 33 Закону).
01.01.2024 між НЕК «Укренерго», як оператором систем розподілу (ОСП) та ПАТ «Запоріжжяобленерго» (Користувач) укладено Договір № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії шляхом підписання заяви-приєднання, що відповідає правовій природі публічного договору та договору приєднання згідно зі статтями 633, 634 ЦК України та ч. 4 ст. 179 ГК України. 
Умови договору є однаковими для всіх споживачів і не можуть змінюватися однією стороною. 
Договір набрав чинності з дати акцептування заяви-приєднання та діє до 31.12.2024 з автоматичною пролонгацією (п. 14.1. Договору), при цьому доказів його розірвання чи припинення сторонами не надано.
Згідно з умовами Договору № 0503-02041-ПП (у редакції наказу НЕК «Укренерго» від 07.06.2024 № 343) ОСП зобов`язаний безперервно надавати послуги з передачі електричної енергії (код ДК 016:2010 – 35.12), а Користувач – своєчасно та в повному обсязі їх оплачувати (пункти 1.3, 2.1 Договору). 
Вартість послуг визначається на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП, та обсягів послуг (п. 4.1. Договору), а ціна договору формується як сума фактичної вартості послуг за календарний рік (п. 4.3. Договору). 
Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.1. Договору), при цьому передбачено поетапну оплату планової вартості послуг (п. 6.2. Догвоору) та остаточний розрахунок за фактичними обсягами до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 6.4. Договору). Акти приймання-передачі послуг направляються до 12 числа, а у разі відсутності обґрунтованих заперечень протягом 5 робочих днів вважаються погодженими (п. 6.5. Договору). 
Договором також визначено порядок коригування обсягів, підписання актів, проведення звірки розрахунків (п. 10.1.), відповідальність сторін (п. 9.1.), порядок дії форс-мажорних обставин (пункти 11.1. – 11.2.) та можливість електронного документообігу через сервіс https://online.ua.energy/ (п. 10.4.).
Як встановлено матеріалами справи, у період з січня по жовтень 2024 року позивач надав відповідачу послуги з передачі електричної енергії за Договором № 0503-02041-ПП, що підтверджується актами приймання-передачі послуг: № ПРА-0001511 від 31.01.2024 на суму 22 750 787,75 грн, № ПРА-0002008 від 29.02.2024 на суму 19 122 514,55 грн, № ПРА-0002576 від 31.03.2024 на суму 19 038 849,31 грн, № ПРА-0003093 від 30.04.2024 на суму 14 532 297,65 грн, № ПРА-0003608 від 31.05.2024 на суму 12 427 343,10 грн, № ПРА-00041291 від 30.06.2024 на суму 11 930 167,84 грн, № ПРА-0004656 від 31.07.2024 на суму 12 026 124,85 грн, № ПРА-0005193 від 31.08.2024 на суму 10 968 806,41 грн, № ПРА-0005776 від 30.09.2024 на суму 9 762 751,54 грн, № ПРА-0006311 від 31.10.2024 на суму 14 811 656,62 грн, які підписані сторонами без зауважень. 
Також у справі наявні акти коригування, зокрема № ПРА К-0003764 від 30.05.2024, № ПРА К-0004429 від 13.06.2024, № ПРА К-0005187 від 25.06.2024, № ПРА К-0005836 від 04.07.2024, № ПРА К-0006343 від 09.07.2024, № ПРА К-0007473 від 21.10.2024, № ПРА К-0007600 від 05.11.2024, частина з яких підписана сторонами, а частина – не підписана відповідачем, однак вважається погодженою у зв`язку з недотриманням відповідачем процедури оскарження, передбаченої пунктом 6.5. Договору.
Позивачем також виставлялися відповідачу рахунки та рахунки-фактури за кожен розрахунковий період (зокрема № ПР-0005452/0503-02041-ПП від 15.01.2024, № ПР-0005916/0503-02041-ПП від 25.01.2024, № ПР-0006403/0503-02041-ПП від 05.02.2024 та інші за період січень – жовтень 2024 року), які направлялися через систему електронного документообігу «АСКОД».
За твердженням позивача, відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на момент звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 67 108 943,67 грн, а також нараховано 3% річних у сумі 605 387,88 грн та інфляційні втрати у сумі 2 153 573,83 грн. 
Разом з тим, 11.02.2025 відповідач подав заяву про часткове закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору в частині 9 520 986,26 грн, посилаючись на здійснення оплати за платіжними інструкціями № 775 та № 776 від 30.01.2025 на суму 3 054 000,00 грн (за червень 2024 року) та 6 466 986,26 грн (за травень 2024 року) за вказаним Договором.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Спір між сторонами у даній справі зводиться до встановлення факту та обсягу наданих послуг з передачі електричної енергії, достовірності їх обліку, наявності та розміру заборгованості.
Предметом апеляційного оскарження є правомірність нарахування інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (господарських зобов`язань), зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» діяльність учасників цього ринку здійснюється на договірних засадах, зокрема шляхом укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії.
Передача електричної енергії, згідно з п. 60 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, є транспортуванням електричної енергії мережами оператора системи передачі. Об`єднана енергетична система України та оператор системи передачі визначені відповідно у п. п. 51, 55 ч. 1 ст. 1 цього Закону. Виробники та електропостачальники мають право здійснювати операції купівлі-продажу, а також експорт-імпорт електричної енергії (п. 4 ч. 3 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 57 Закону). 
Відповідно до пунктів 5.1. - 5.5. Кодексу системи передачі укладення договору про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою доступу до системи передачі, а такий договір визначає організаційні, технічні та фінансові умови надання послуг.
Правовідносини сторін у справі виникли на підставі Договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП, укладеного між НЕК «Укренерго» та ПАТ «Запоріжжяобленерго», який за своєю правовою природою є договором про надання послуг у розумінні ст. 901 ЦК України, відповідно до якого виконавець зобов`язується надати послугу, а замовник – оплатити її. 
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити послугу у строки, розмірах і порядку, визначених договором, а відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі має право на своєчасне отримання плати за надані послуги.
Згідно з п. 6.2., 6.4. Договору відповідач зобов`язаний здійснювати поетапну оплату планової вартості послуг за декадами розрахункового періоду та остаточний розрахунок за фактичними обсягами до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі актів приймання-передачі послуг, які формуються та надсилаються позивачем, у тому числі засобами електронного документообігу. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а зобов`язання повинні виконуватися належним чином (ст. ст. 525, 526 ЦК України), у встановлений строк (ст. 530 ЦК України), і припиняються належним виконанням (ст. ст. 598, 599 ЦК України), тоді як їх невиконання або неналежне виконання є порушенням зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
За правилами ст. ст. 73 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, а суд оцінює докази за стандартом вірогідності, що підтверджено правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 21.01.2021 у справі № 917/483/19, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Судом встановлено, що НЕК «Укренерго» у період з січня по жовтень 2024 року надало ПАТ «Запоріжжяобленерго» послуги з передачі електричної енергії (з урахуванням коригувань) на загальну суму 147 730 094,42 грн, що підтверджується актами приймання-передачі та актами коригування, які підписані сторонами без зауважень або вважаються прийнятими у зв`язку з недотриманням відповідачем процедури їх оскарження. 
Незважаючи на погодження обсягів послуг відповідач, належним чином зобов`язання з оплати не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 67 108 943,67 грн, з якої під час розгляду справи було частково погашено 9 520 986,26 грн платіжними інструкціями від 30.01.2025 № 775 та № 776, що зумовило відсутність предмета спору в цій частині та стало підставою для закриття провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Таким чином, судом першої інстанції встановлено залишок заборгованості відповідача, який становить 57 587 957,41 грн. Доказів її погашення відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволено, що не оскаржується.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем також заявлено вимоги про стягнення 3 % річних у сумі 605 387,88 грн та інфляційних втрат у сумі 2 153 573,83 грн, які відповідно до ст. ст. 611, 612, 625 ЦК України є способом захисту майнового права кредитора та підлягають нарахуванню у разі прострочення. 
Суд першої інстанції, здійснюючи перевірку розрахунку 3 % річних, виходив із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до яких такі нарахування є мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок за відповідний період прострочення (19.01.2024 – 16.11.2024), суд дійшов висновку про його правильність та відповідність вимогам законодавства, у зв`язку з чим визнав обґрунтованими вимоги про стягнення 605 387,88 грн 3 % річних.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період лютий – жовтень 2024 року у сумі 2 153 573,83 грн за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про правильність такого розрахунку та наявність правових підстав для його задоволення, при цьому відповідачем не подано контррозрахунку.
З урахуванням викладеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для їх часткового задоволення, а саме: стягнення з відповідача 57 587 957,41 грн основного боргу, 2 153 573,83 грн інфляційних втрат та 605 387,88 грн 3 % річних, а також закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 9 520 986,26 грн основного боргу. Зазначені висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з ними в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ПАТ «Запоріжжяобленерго» не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо правомірності нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, які, однак, є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам матеріального і процесуального права.
Колегія суддів ЦАГС враховує, що Велика Палата Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 вказала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Нарахування 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
З огляду компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, доводи скаржника щодо безпідставного відхилення судом клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем до стягнення з відповідача 3% річних, колегія суддів відхиляє, оскільки чинним законодавством передбачено можливість зменшення відсотків лише за певних умов, виходячи з конкретних обставин справи, які мають юридичне значення. Окрім того, заявлене зменшення має бути підтверджено відповідними доказами важкого фінансового стану, неможливості вчасного виконання грошового зобов`язання, загрозою банкрутства чи повного зупинення діяльності, тощо.
У постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) викладено висновок про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. З огляду на наведені у цій постанові висновки, для забезпечення передбачуваності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив характер правовідносин сторін та належним чином застосував норми ст. 625 ЦК України, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат і 3 % річних як компенсаційних нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання, адже такі нарахування є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та нараховуються незалежно від його вини, а можливість їх зменшення є дискреційним правом суду, яке реалізується з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Водночас відповідач не довів наявності виняткових обставин, зокрема надмірності заявлених сум, тяжкого майнового стану чи інших істотних підстав для зменшення відповідальності, у зв`язку з чим підстави для застосування судом відповідної дискреції відсутні.
Доводи апелянта щодо наявності форс-мажорних обставин у зв`язку з воєнним станом та руйнуванням енергетичної інфраструктури обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, який правильно виходив із положень ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України та Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», адже звільнення від відповідальності можливе лише за умови доведення причинно-наслідкового зв`язку між такими обставинами та неможливістю виконання конкретного зобов`язання. При цьому суд вірно виходив із того, що звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання не є автоматичним, а є можливим лише за умови доведення наявності причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили та неможливістю виконання конкретного зобов`язання, тоді як сам по собі факт введення воєнного стану та веденням бойових дій не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності. 
Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий відповідачем сертифікат торгово-промислової палати правомірно не прийнято як належний та допустимий доказ у справі, оскільки він стосується іншого договору та не підтверджує наявності форс-мажорних обставин саме у спірних правовідносинах сторін. Крім того, відповідачем не доведено дотримання договірного порядку повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин відповідно до умов розділу 11 Договору, що є обов`язковою передумовою для посилання на такі обставини як підставу звільнення від відповідальності. 
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що саме обставини, пов`язані з запровадженням воєнного стану та веденням воєнних дій унеможливили виконання відповідачем грошового зобов`язання за спірним договором, який між іншим укладено вже під час дії воєнного стану, що свідчить про усвідомлення сторонами існуючих ризиків та прийняття їх при визначенні умов договірних правовідносин.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Доводи щодо того, що договір від 01.01.2024 є формальним продовженням попередніх правовідносин та не змінює їх суті, є необґрунтованими, оскільки саме цей договір визначає підстави та умови виникнення грошових зобов`язань у спірний період, а тому підлягає застосуванню при вирішенні спору.
Безпідставними є й твердження апелянта про порушення принципів змагальності та неналежну оцінку доказів, адже судом надано оцінку всім наявним у справі доказам у їх сукупності, у межах статей 74, 76, 77, 86 ГПК України. 
Посилання на тяжкий фінансовий стан, дефіцит обігових коштів та інші економічні труднощі не є належними та достатніми підставами для звільнення від відповідальності або її зменшення, оскільки відповідно до усталеної судової практики такі обставини не впливають на обов`язок виконання грошового зобов`язання.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що всі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та правильними висновками суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних відсутні.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, надав належну правову оцінку зібраним доказам і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Доводи апелянта про порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, неправильну оцінку доказів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до статей 236, 275, 276 ГПК України, підстав для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення не встановлено.
За вказаних обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

7. Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 282 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 у справі № 908/2709/24 – залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.04.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: О.Г. Іванов

А.Є. Чередко