ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/215/25    Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/819/92/26   Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 
Категорія: ч.1 ст.436-2 КК України

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді  -      ОСОБА_2 ,
суддів:    - ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря  -      ОСОБА_5 ,
прокурора   - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої    - ОСОБА_7 ,
захисника   - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №22023230000000518 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2025 року, яким

ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Херсон, громадянку України, заміжню, середньою-спеціальною освітою, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України та призначено покарання в виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.
На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки:
1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Постановлено початком строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати день її постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч.1, ч.7 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк її перебування під домашнім арештом з 20.12.2024 року по 03.02.2025 року, включно, із розрахунку три дні домашнього арешту за два дні пробаційного нагляду.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 52252 (п`ятдесят дві тисячі двісті п`ятдесят дві) гривні 32 (тридцять дві) копійки.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за вчинення вищевказаного кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, 24.09.2022 року, близько 12.18 год., ОСОБА_7 , будучи обізнаною щодо розпочатої 19.02.2014 року збройної агресії російської федерації проти України, а з 24.02.2022 року відкритого вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, знаходячись на тимчасово окупованій території України – в м. Херсон Херсонської області, більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено, достовірно розуміючи, що Україна є унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, діючи умисно, протиправно, з метою завдання шкоди національним інтересам України, добровільно надала інтерв`ю представникам держави агресора російської федерації, в якому наявні висловлювання, за замістом спрямовані на виправдування, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, а саме наступного змісту (мовою оригіналу) : «Я верю, я просто уверена, что у нас будет мир, мы под защитой большого государства, православного, такого же как мы, мы один народ – Украина, Белоруссия, Россия и конечно уверена, мы связываем наше будущее с Россией и с Белоруссией, один народ православный», «...может быть они неправильно понимают, они вот думают что нас захватили, нашу Украину, а все-таки здесь идет борьба против олигархов, против вот этих вот людей, которые захватили нашу Украину, они как-то в совершенно другом понятии, они думают, что на них напали у них все забрали…», та яке було поширене в телеграм каналі під назвою «Главное в Херсоне и области».
Вищевказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 436-2 КК України, як виправдування, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції прокурор подав на нього апеляційну скаргу в якій не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , просить оскаржуваний вирок відносно неї, в частині призначеного покарання, скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 436-2 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та невідповідність призначеного покарання, тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченій, внаслідок м`якості.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що поза належною увагою суду фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання не врахував конкретні обставини та ступінь суспільної небезпечності злочину.
Зокрема, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України, хоча й відноситься до нетяжких злочинів, але спрямоване проти миру, безпеки людства та міжнародного порядку, вчинене під час воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, провівши часткове судове слідство, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченої, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 436-2 КК України, учасниками судового провадження не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст. ст.50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Разом з тим, при призначанні ОСОБА_7 покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення поза увагою суду фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення. 
Так, суд першої інстанції хоча і послався на обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжких злочинів, особу винної, яка на обліку лікаря нарколога, психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка його обтяжує, а саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, однак не надав зазначеному належної оцінки, зробивши хибний висновок про неможливість застосування до обвинуваченої іншого виду покарання, передбаченого санкцією статі, яка інкримінується обвинуваченій, а саме позбавлення волі, оскільки на думку суду першої інстанції воно не буде відповідати особі обвинуваченої внаслідок його суворості, що на переконання колегії суддів призвело до призначення ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду у розмірі наближеному до мінімального розміру покарання визначеного санкцією статті, яке на переконання колегії суддів апеляційного суду, не відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.
Частиною 1 ст.18 Конституції України передбачено, що зовнішньополітична діяльність України спрямована на забезпечення її національних інтересів і безпеки шляхом підтримання мирного і взаємовигідного співробітництва з членами міжнародного співтовариства за загальновизнаними принципами і нормами міжнародного права.
За Резолюцією 110 (ІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 03 листопада 1947 року «Заходи, що повинні вживатися проти пропаганди та розпалювачів нової війни» було засуджено будь-яку форму пропаганди, що ведеться в будь-якій державі та має на меті або здатна створити чи посилити загрози миру, порушення миру або акт агресії.
Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином не врахував обставини вчиненого обвинуваченим злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а саме те, що обвинувачена вчиняла дії щодо виправдування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, ставлення обвинуваченої до вчиненого, дані про її особу. 
Наведене значно підвищує як суспільну небезпечність злочину, так і особи ОСОБА_7 , що не отримало належної оцінки при ухваленні оскаржуваного вироку.
За таких обставин, колегія суддів уважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість, оскільки не сприяє його меті - виправленню ОСОБА_7 та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень, є явно несправедливим, непропорційним і невиправдано м`яким заходом примусу, через це оскаржуваний вирок у частині призначеного їй покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.
При призначенні ОСОБА_10 покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, її високий індивідуальний ступінь суспільної небезпеки для невизначеного кола осіб, виходячи з обставин вчинення проти миру, безпеки людства й міжнародного правопорядку в умовах воєнного стану та збройної агресії РФ проти України, особу обвинуваченої, яка є особою раніше не судимою, заміжньою, має постійне місце проживання та реєстрації, вік обвинуваченої. Вину у вчиненому не визнала. Хоча і є особою заміжньою, однак зазначене не стало перешкодою для вчинення нею інкримінованого їй кримінального правопорушення, що вказує на відсутність у неї міцних соціальних зв`язків, а отже осіб, які б мали на неї визначальний вплив з метою запобігання вчинення нею нових злочинів.
Обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, відсутні. Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_7 є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Враховуючи зазначені вище дані та обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 повинно бути призначене покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям в межах санкції ч. 1 ст. ст.436-2 КК України, а саме у виді 2 років позбавлення волі.
Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України, домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Зважаючи на те, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2024 року до обвинуваченої ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з 20.12.2024 року по 03.02.2025 року, зазначений строк підлягає зарахування у строк відбування покарання обвинуваченою з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Зважаючи на викладене оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалення в цій частині нового вироку, а отже апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.404, 405, 407, 409, 414, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити частково.
Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 436-2 КК України, скасувати в частині призначеного їй покарання. 
Постановити, в цій частині, новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. 
Строк відбування ОСОБА_7 покарання рахувати з дня її затримання в порядку виконання даного вироку суду.
На підставі ч. 7 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування нею призначеного покарання строк перебування нею під цілодобовим домашнім арештом з 20.12.2024 року по 03.02.2025 року, виходячи з такого співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

СУДДІ:

ОСОБА_11     ОСОБА_12 ОСОБА_13