РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/77/26
Провадження № 2/293/289/2026

24 березня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Збаражського О.М., 
за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,
позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, -
В С Т А Н О В И В:
І. СУТЬ СПРАВИ
20.01.2026 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу із ОСОБА_3 у період 2012 по 2025 рік. 
В обґрунтування заяви зазначає, що з ОСОБА_3 у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з позивачем. Разом з ОСОБА_3 вони виховували четверо дітей. Вони постійно проживали разом та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати з утримання будинку, сплати комунальних платежів, жили дружно з повагою та любов`ю один до одного, були пов`язані спільним побутом, виховували спільних дітей, що є ознаками сім`ї, займалися благоустроєм квартири.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.01.2026, справа №293/77/26 передана на розгляд судді Збаражському О.М.
Ухвалою від 22.01.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження, судове засідання призначив на 24.02.2026.
23.02.2026 до суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на позов, згідно якого у даній справі спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється між її отримувачами. Відповідно, між позивачем та Міноборони такого спору бути не може, оскільки Міноборони не є суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги. Аналогічні висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21. Позов не містить жодних відомостей про порушення, не визнання чи оспорювання прав позивача Міністерством оборони України, отже Міноборони неналежний відповідач у даній справі.
24.02.2026 ухвалою суду в розгляді справи оголошено перерву до 24.03.2026.
24.03.2026 в судове засідання відповідачі не прибули, про розгляд справи повідомлялась встановленим порядком, згідно заяви від 23.02.2026 представник Міністерства оброни України просив розглядати справу без його участі.
24.03.2026 в судовому засіданні складено вступну та резолютивну частини рішення. 
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 
Батьками ОСОБА_3 зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.27).
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.26).
В період з 04.09.2012 по 2025 рік ОСОБА_8 постійно проживала за зареєстрованою адресою проживання: АДРЕСА_1 (а.с.12).
З 23.10.2015 ОСОБА_3 постійно проживав за зареєстрованою адресою проживання: АДРЕСА_1 (а.с.19).
Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.14, 15).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер (а.с.18, 28, 39).
Згідно листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 27.10.2025, дочці ОСОБА_4 та сину ОСОБА_5 загиблого ОСОБА_3 призначена одноразова грошова допомога (а.с. 20, 21).
Відповідно довідок Головинського старостинського округу Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 перебував в цивільному шлюбі з ОСОБА_1 та виховували разом чотирьох дітей: ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 29, 31, 32).
Згідно довіреності 10.03.2025 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уповноважені на керування та розпорядження транспортним засобом (а.с.33).
Упродовж червня 2024 року – березня 2025 року ОСОБА_3 сплачував аліменти на користь ОСОБА_1 (а.с. 41-47).
Допитані в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожна окремо, показали, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 виховували четверо дітей. Вони постійно проживали разом та вели спільне господарство, жили дружно, були пов`язані спільним побутом, займалися благоустроєм квартири.
IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА ДОКАЗІВ та МОТИВИ СУДУ
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.
Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.41 Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'' виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей''.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.
Згідно зі ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на 01.04.2025, тобто на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до ч.1, 2 ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. 
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно врахувати ознаки, визначенні у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Вказані вище норми дають підстави стверджувати, що ні положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", ні положення Законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не дають визначення поняття сім`ї та члена сім`ї військовослужбовця. Водночас, згідно із ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно із абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). 
Матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, та показаннями допитаних свідків підтверджується, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 як жінка та чоловік без шлюбу у період з 2015 року по 01.04.2025 року, оскільки вони спільно проживали в одному житловому приміщенні, забезпечували себе всім необхідним для життя, вели спільне господарство, виховували спільних дітей та дітей ОСОБА_1 , мали взаємні права та обов`язки.
Однак, відповідно до заявлених позовних вимог, метою встановлення факту, що має юридичне значення, є необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги та отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Відповідно правового висновку Верховного Суду, сформованого в постановах від 21.12.2018 у справі № 803/1252/17 та від 13.07.2023 у справі № 0940/2305/18, належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні. 
Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.
У даній справі спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється між її отримувачами (діти, батьки, утриманці). Відповідно, між позивачем та Міністерством оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_9 такого спору бути не може, оскільки Міноборони та ІНФОРМАЦІЯ_10 не є суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги. 
Аналогічні висновки сформовані у пункті 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, а не із заявою про встановлення юридичного факту в окремому провадженні, то згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України, фактично визнає існування спору про права.
Проте, позов не містить жодних відомостей про порушення, не визнання чи оспорювання прав позивача Міністерством оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_9 , відсутнє яке-небудь обґрунтування заявленої позовної вимоги до відповідачів, отже Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_9 є неналежними відповідачами у даній справі.
Згідно ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Тобто, право обирати коло осіб, до яких може бути пред`явлено позов, належить лише позивачу і суд, в цьому випадку, має право прийняти рішення про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача належним виключно за клопотанням позивача.
Суд неодноразово звертав увагу позивача на доводи відповідача Міністерства оборони України щодо неправильного визначення відповідачів.
Разом з тим, жодних клопотань про заміну відповідачів на належних позивач протягом розгляду справи не заявляла.
Оскільки такого клопотання подано не було, суд позбавлений можливості замінити неналежних відповідачів на належних за власною ініціативою, враховуючи принцип диспозитивності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц, від 14.03.2024 у справі № 522/11722/21.
Таким чином, аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що позовні вимоги заявлені до неналежних відповідачів, а отже задоволенню не підлягають.
V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться за рахунок держави.
Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: 
Міністерство оборони України, адреса місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітряних Сил, 6, код ЄДРПОУ 00034022

ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повне рішення складено та підписано 30.03.2026. 

Суддя 	Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ