ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2026 р. Справа№ 920/1322/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Руденко М.А. 
Пономаренка Є.Ю. 

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.;
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Сумській області
на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2025 (повний текст складено 26.12.2025)
у справі №920/1322/25 (суддя Вдовенко Д.В.)
за позовом Державної екологічної інспекції у Сумській області
до Лебединської міської ради Сумської області
про стягнення 804 773 грн 81 коп,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог 

До Господарського суду Сумської області звернулася Державна екологічна інспекція у Сумській області з позовом до Лебединської міської ради Сумської області про стягнення 804 773 грн 81 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що перевіркою у сфері управління відходами виявлено несанкціоновані сміттєзвалища на земельних ділянках, розміщених на території Лебединської міської територіальної громади, у зв`язку із чим було нанесено школи навколишньому природному середовищу в загальній сумі 804 773 грн 81 коп.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.12.2025 у справі №920/1322/25 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів факту засмічення земель, що могло б бути підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державна екологічна інспекція у Сумській області звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2025 у справі №920/1322/25 повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- відповідач не надав жодного документа, який би підтверджував, що земельні ділянки, на яких виявлені сміттєзвалища, не належать до комунальної власності або не перебувають у користуванні територіальної громади;
- суд першої інстанції фактично ототожнив засмічення земель із необхідністю доведення реального забруднення ґрунтів, що суперечить законодавству;
- саме бездіяльність відповідача до моменту виявлення порушення контролюючим органом стала причиною накопичення відходів та заподіяння шкоди земельним ресурсам.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №920/1322/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. 
Ухвалою суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 17.02.2026.
На адресу суду від представника Лебединської міської ради Сумської області надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. 
Ухвалою суду від 16.02.2026 заяву Лебединської міської ради Сумської області про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено.

Правові позиції учасників справи

28.01.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог відповідача, просив рішення залишити без змін.

Явка представників сторін

Представники сторін у судове засідання 17.02.2026, зокрема і в режимі відеоконференції, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином шляхом направлення судової документації до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), враховуючи рекомендації, викладені у пункті 2.2. Правил організації ефективного господарського судочинства, затверджених рішенням загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 5 від 29.05.2024, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 17.02.2026 за відсутності представників сторін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У період з 12.03.2025 до 28.03.2025 Державною екологічною інспекцією у Сумській області проведена планова перевірка Лебединської міської ради Сумської області та її виконавчих органів в частині здійснення делегованих повноважень органів виконавчої влади, вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природоохоронного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якої складений акт від 28.03.2025 № 07/04.
Згідно з актом перевіркою у сфері управління відходами виявлено несанкціоновані сміттєзвалища, які знаходяться за географічними координатами:
- 50.619302, 34.611523 - територія Бишкінського старостинського округу, загальна площа засміченої земельної ділянки складає 2 400 кв.м.;
- 50.547959, 34.326348 - територія Пристайлівського старостинського округу, загальна площа засміченої земельної ділянки складає 5 145 кв.м.;
- 50.432744, 34.366599 - територія Лебединобобрицького старостинського округу, загальна площа засміченої земельної ділянки складає 450 кв.м.;
- 50.787392, 34.332652 - територія Штепівського старостинського округу, загальна площа засміченої земельної ділянки складає 245 кв.м.;
- 50.798892, 34.320337 - територія Штепівського старостинського округу, загальна площа засміченої земельної ділянки складає 248 кв.м.;
- 50.640743, 34.803262 - територія Маловисторопського старостинського округу, загальна площа засміченої земельної ділянки складає 45 кв.м.
28.03.2025 позивач звернувся до відповідача з листом про необхідність усунення порушень вимог законодавства, в якому вимагав, в тому числі, забезпечити ліквідацію несанкціонованих звалищ відходів.
01.04.2025, на підставі акту перевірки від 28.03.2025 № 07/04, постійно діючої комісією з питань поводження з безхазяйними відходами на території Лебединської міської територіальної громади (утворена згідно з розпорядженням голови Лебединської міської ради), складені акти виявлення безхазяйних відходів на території Лебединської міської територіальної громади:
- 50.619302, 34.611523 за межами населеного пункту села Бишкінь виявлено несанкціоноване сміттєзвалище твердих побутових відходів орієнтовним об`ємом 100м3, орієнтовною площею 2400 м2.. Склад відходів: скло, папір, полімери, текстиль, відходи зеленого господарства;
- 50.547959, 34.326348 за межами населеного пункту села Пристайлове виявлено несанкціоноване сміттєзвалище твердих побутових відходів орієнтовним об`ємом 350м3, орієнтовною площею 1600 м2.. Склад відходів: скло, полімери, відходи зеленого господарства;
- 50.432744, 34.366599 за межами населеного пункту села Лебединий Бобрик виявлено несанкціоноване сміттєзвалище твердих побутових відходів орієнтовним об`ємом 50м3, орієнтовною площею 500 м2.. Склад відходів: пластик, текстиль, відходи зеленого господарства, папір;
- 50.787392, 34.332652 в межах населеного пункту села Штепівка виявлено несанкціоноване сміттєзвалище твердих побутових відходів орієнтовним об`ємом 60м3, орієнтовною площею 245м2.. Склад відходів: скло, полімери, текстиль, відходи зеленого господарства;
- 50.798892, 34.320337 за межами населеного пункту села Штепівка виявлено несанкціоноване сміттєзвалище твердих побутових відходів орієнтовним об`ємом 70м3, орієнтовною площею 248 м2.. Склад відходів: полімери, скло, папір;
- 50.640743, 34.803262 за межами населеного пункту села Малий Вистороп виявлено несанкціоноване сміттєзвалище твердих побутових відходів орієнтовним об`ємом 50м3, орієнтовною площею 280 м2.. Склад відходів: полімери, скло, пластик, папір, відходи зеленого господарства. 
01.05.2025 відповідач повідомив позивача про усунення порушень вимог законодавства, ліквідацію незаконного сміттєзвалища за координатами 50.787392, 34.332652 (Штепівський старостат). Щодо інших сміттєзвалищ відповідач зазначив, що відповідно до підпункту 1 пункту 5 статті 12 Закону України "Про управління відходами" збирання, перевезення та/або оброблених відходів, власник яких не встановлений, виявлених за межами населеного пункту, організовують місцеві державні адміністрації. 
18.06.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією № 10/13-25Пр, в якій пропонував добровільно відшкодувати нанесену державі шкоду внаслідок незаконного засмічення земельних ділянок відходами в загальній сумі 804 773 грн 81 коп. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач не відшкодував шкоду, завдану навколишньому природному середовищу в загальній сумі 804 773 грн 81 коп.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відносини у сфері охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються, зокрема, Законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про відходи», «Про охорону земель».
Статтею 1 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що Завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище у сфері зміни клімату, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об`єктів, пов`язаних з історико-культурною спадщиною.
Відповідно до статті 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.
Частиною 1 статті 35 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, зокрема дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.
Згідно зі статтею 46 Закону України "Про охорону земель" розміщення, збирання, зберігання, оброблення, утилізація та видалення, знешкодження і захоронення відходів здійснюються відповідно до вимог Закону України "Про відходи".
Відносини, пов`язані із запобіганням утворенню та з управлінням відходами, що утворюються в Україні, а також з управлінням відходами, що перевозяться через територію України, вивозяться за її межі та ввозяться в Україну з метою відновлення, у тому числі рециклінгу регулює Закон України "Про управління відходами".
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про управління відходами" відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися.
Відповідно до ст.12 Закону України "Про управління відходами" власник або користувач земельної ділянки, на якій виявлено відходи, власник яких не встановлений, невідкладно, але не пізніше 24 годин з моменту виявлення таких відходів, інформує про це орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади. Орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади із залученням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, територіального органу Національної поліції України встановлює утворювача або власника виявлених відходів.
Якщо власник відходів встановлений, він зобов`язаний відшкодувати всі витрати на його пошук, а також витрати на збирання, перевезення та оброблення відходів суб`єктом господарювання у сфері управління відходами, компенсувати інші збитки та шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом відходів на здоров`я людини та навколишнє природне середовище.
Витрати, збитки та шкода, заподіяна забрудненням або іншим негативним впливом відходів на навколишнє природне середовище, відшкодовуються в судовому порядку за позовом органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади
Якщо власник відходів не встановлений, передача відходів до суб`єкта господарювання у сфері управління відходами та усунення негативних наслідків, спричинених відходами, здійснюється за рахунок державного або місцевого бюджету.
Збирання, перевезення та/або оброблення відходів, власник яких не встановлений організовують: 1) виявлених за межами населених пунктів - Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації; 2) виявлених у межах населених пунктів - органи місцевого самоврядування. Збирання, перевезення та/або оброблення таких відходів здійснюють суб`єкти господарювання у сфері управління відходами.
За змістом ст. 58 Закону України "Про управління відходами" підприємства, установи, організації, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушень у сфері управління відходами, у порядку та розмірах, встановлених законом України.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про охорону земель" юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Нормами статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність (частина перша). Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (частина четверта).
Частиною 1 статті 69 названого Закону визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища (стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (постанови Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №912/823/18, від 03.11.2021 у справі №922/1705/20, від 18.12.2020 у справі №922/3414/19, від 02.06.2022 у справі №920/821/18).
Предметом позову в цій справі є відшкодування державі шкоди, зумовленої засміченням земельної ділянки.
Порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання та фізичними особами, через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, допущеного внаслідок дії чи бездіяльності, встановлює Методика визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затверджена наказом від 27.10.1997 №171 Міністерства охорони навколишнього природного середовища (у редакції наказу Мінприроди від 04.04.2007 №149).
Відповідно до п.1.3 Методики вона застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів.
В пунктах 3.1-3.3 вказаної Методики визначено, що:
- землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх граничнодопустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення) (пункт 3.1);
- землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища (пункт 3.2);
- факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель (пункт 3.3).
Відповідно до пункту 3.4 Методики визначення обсягу забруднення земельних ресурсів у кожному випадку є самостійним завданням через різноманітність геоморфологічних, геологічних та гідрологічних умов. За наявності інформації про кількість (об`єм, маса) забруднюючої речовини, яка проникла у певний шар землі, визначаються площа, глибина проникнення.
Згідно з пунктами 3.5, 3.5.1 Методики при виявленні засмічення визначаються на місці обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення розмірів шкоди. Об`єм відходів (куб.м), що спричинили засмічення, встановлюють за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів. Товщину шару відходів ділянки визначають вимірюванням.
Наведене дійсно свідчить про відмінність між засміченням та забрудненням земельної ділянки, про що стверджує скаржник, яке насамперед полягає в тому, що засмічення земельної ділянки призводить або може призвести до забруднення навколишнього середовища (наприклад землі, надр, води, атмосферного повітря, тощо), в той час як забруднення земельної ділянки, яке відбувається у випадку проникнення певних забруднюючих речовин безпосередньо у ґрунт, призводить до негативних змін саме землі (ґрунту).
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження скаржника стосовно того, що засмічення земельної ділянки є формальним складом правопорушення, при якому не потрібно доводити її забруднення, так як при засміченні проникнення забруднюючих речовин не відбувається і дослідження ґрунту не потребується.
Як вбачається із умов Методики, засмічення земельної ділянки призводить або може призвести до забруднення навколишнього середовища (наприклад землі, надр, води, атмосферного повітря, тощо), в той час як забруднення земельної ділянки, яке відбувається у випадку проникнення певних забруднюючих речовин безпосередньо у ґрунт, призводить до негативних змін саме землі (ґрунту).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 14 жовтня 2024 року у справі № 912/4/24, умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Отже, забруднення або можливе забруднення навколишнього природного середовища є кваліфікуючими ознаками такого правопорушення, як засмічення земель, за яке передбачено відповідальність у вигляді відшкодування шкоди.
Тобто, заявляючи вимоги про відшкодування шкоди внаслідок засмічення земельної ділянки позивачу необхідно довести, що таке засмічення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища (наприклад землі, надр, води, атмосферного повітря, тощо), відобразивши відповідне, зокрема, в оформленому відповідно до пункту 3.3 Методики акті перевірки, що підтверджує факт засмічення земельної ділянки та є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог природоохоронного законодавства суб`єктами господарювання.
Вказане підтверджене висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.07.2025 у справі № 906/598/24.
Так, на підтвердження факту засмічення земель позивач подав акт перевірки від 28.03.2025, який містить відомості про виявлені несанкціоновані сміттєзвалища на території Лебединської міської територіальної громади, їх місце розташування і площу засмічених земельних ділянок. 
Водночас, висновку про те, що сміттєзвалища на земельних ділянках комунальної власності є засміченням, яке призвело або могло призвести до забруднення навколишнього природного середовища, до погіршення якісного стану земель, акт не містить. 
Таким чином, встановивши факт наявності сміттєзвалищ на земельних ділянках комунальної власності, позивач не довів, що таке засмічення призвело або могло призвести до забруднення навколишнього природного середовища, а саме до погіршення якісного стану земель. Тобто позивачем не доведено вчинення відповідачем такого правопорушення, як засмічення земель, що могло б бути підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди в розмірі 804 773 грн 81 коп., заподіяної внаслідок засмічення земельних ділянок відходами.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2025 у справі № 920/1322/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :
1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2025 у справі № 920/1322/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2025 у справі № 920/1322/25 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені за подачу апеляційної скарги, покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 920/1322/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повна постанова складена 23.02.2026

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко