Справа № 462/6223/25 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І. 
Провадження № 33/811/561/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , захисника – адвоката Цікало А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Цікало Андрія Андрійовича на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 07.08.2025 року о 13 год. 28 хв. у м. Львові на вул.Садова, 9, керував т.з.Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на зміну світла, неприродна блідність шкірного покриву обличчя, різке тремтіння кінців пальців рук) та від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1ст.130 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвокат Цікало А.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що у судовому засідання 23.02.2026 були присутні як ОСОБА_1 , так і його захисник – адвокат Цікало А.А. У зазначеному засіданні судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, повний текст постанови ні ОСОБА_1 ні його захиснику у день проголошення вручено не було.
Вказує, що у зв`язку з відсутністю повного тексту постанови 09.03.2026 року захисником було подано до суду заяву про надання копії і лише 13.03.2026 на електронну пошту захисника надійшла електронна копія повного тексту постанови.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що висновок суду першої інстанції про доведеність складу адміністративного правопорушення є необґрунтованим.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 погодився на проходження медичного огляду, добровільно поїхав до медичного закладу, не заперечував самого огляду, намагався здати зразок сечі, однак не зміг цього зробити з фізіологічних причин.
Крім того, неодноразово просив провести відбір іншого біологічного матеріалу, зокрема крові.
Вказує що суд не перевірив чи був огляд проведений у порядку, встановленому законом. 
Зазначає, що після події ОСОБА_1 не уникав з`ясування свого фактичного стану,а навпаки, вжив заходів для його незалежної перевірки, пройшовши лабораторне дослідження у приватній медичній лабораторії.
Вказує, що наданий суду першої інстанції висновок щодо результатів медичного огляду № 001849 від 08.09.2025 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено, сам по собі не є вирішальним доказом у ці справі, однак у сукупності з іншими матеріалами справи додатково підтверджує послідовну позицію сторони захисту про відсутність у ОСОБА_1 наміру ухилятися від перевірки свого стану.
Заслухавши виступ особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Цікало А.А., на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.
Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи.
Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол серії ЕПР1 №415481 від 07.08.2025 року; відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, яким підтверджується час та інші обставини вчинення правопорушення; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння № 001613 від 07.08.2025 року; письмові пояснення ОСОБА_1 від 07.08.2025 року; рапорт поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції Семена Волюватого від 07.08.2025 року; постанову серії ЕНА №5419216 від 07.08.2025 року.
Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на наступне. 
Протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №415481 від 07.08.2025 року ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він 07.08.2025 року о 13 год. 28 хв. у м. Львові на вул.Садова, 9, керував т.з.Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на зміну світла, неприродна блідність шкірного покриву обличчя, різке тремтіння кінців пальців рук) та від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що твердження автора протоколу про адміністративне правопорушення зокрема про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі не відповідає дійсності та не може бути поставлено у вину ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, апеляційний суд виходить з вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі «Інструкція»).
Детальний аналіз зазначених норм права вказує на можливість проведення огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, за наявності підстав вважати, що він перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відмова від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я має місце тоді, коли особа відмовляється здавати будь-який біологічний матеріал передбачений діючим законодавством, або проходити огляд у інший законний спосіб.
Згідно п.11, п.12 Інструкції, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.
Як вбачається із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції ОСОБА_1 зупинили за порушення ПДР, далі працівник поліції перевірив документи у водія ОСОБА_1 та у зв`язку з виявленими ознаками наркотичного сп`яніння запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я, на що отримав його згоду.
Після прибуття до закладу ОСОБА_1 не відмовляючись від запропонованої процедури для проведення медичного аналізу, пішов до туалетної кімнати і став робити відповідну маніпуляцію, намагаючись помочитись у надану йому баночку. При цьому, вказана процедура фіксувалася поліцейським на бодікамеру.
Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 не зміг здати біологічний матеріал - сечу, з причин, які не залежали від його волі.
При цьому в ході спілкування з поліцейськими та працівником медичного закладу постійно наголошував, що бажає пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та неодноразово вказував, що він не відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що власну ініціативу, висловлену ОСОБА_1 щодо надання для дослідження інших зразків біологічного середовища, зокрема, крові, було проігноровано. 
Поведінка ОСОБА_1 , яка зафіксована на відеозаписі, не дає підстави розцінювати її як відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Відтак, враховуючи те, що лікар в медичному закладі обмежився лише пропозицією ОСОБА_1 здати сечу, яку він фізіологічно не зміг здати і не було вжито заходів для дослідження будь-якого іншого біологічного середовища, як це передбачено відповідною Інструкцією № 1452/735 від 09.11.2015 року, зокрема, не взято для дослідження зокрема слину, апеляційний суд приходить до висновку, що при огляді ОСОБА_1 порушено порядок такого огляду, а висновок лікаря про відмову в проходженні огляду, з урахуванням поведінки ОСОБА_1 , не може слугувати достатнім та беззаперечним доказом відмови останнього пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки медичним працівником не вжито всіх заходів для надання можливості ОСОБА_1 , пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого останній не відмовлявся. 
Окрім того, з відеоматеріалу вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, а навпаки, виконував всі вказівки, намагався здати сечу для аналізу на вміст наркотичних речовин, однак, не з його волі, а з фізіологічних причин свого організму не зміг це зробити.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може визнати наявний в матеріалах справи висновок лікаря належним та допустимим доказом у розумінні вимог щодо доказів, які поза розумним сумнівом можуть доводити винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд вважає, що зміст відеозаписів камер поліцейських беззаперечно вказує на недотримання працівниками поліції та лікарем медичного закладу Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого ПКМУ №1103 від 17.12.2008 року та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/7350 від 09.11.2015 року.
Згідно з ч.2 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити захиснику – адвокату Цікало Андрію Андрійовичу строк апеляційного оскарження постанови судді Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2026 року. 
Апеляційну скаргу захисника – адвоката Цікало Андрія Андрійовича – задоволити. 
Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   М.Ф. Романюк