ЄУН 387/1349/25
Номер провадження по справі 2/387/47/26

З АО Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року        селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області у складі
головуючого судді Солоненко Т. В.
із участю секретаря судового засідання     Косюг І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:
І. Описова частина
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 25.08.2025 надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором 5825011 укладеного 19.09.2019 у розмірі 20040,00 грн.
Свій позов ТОВ "Фінансова Компанія " Кредит-Капітал " обґрунтовує тим, що 19.09.2019 між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою укладено кредитний договір №5825011. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти у загальному розмірі 6800,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, комісії та штрафів. Між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" 26.12.2019 укладено договір відступлення прав вимоги №44-МЛ відповідно до якого ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Однак відповідачка не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії, тому має заборгованість перед позивачем на загальну суму 20040,00 грн, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача ОСОБА_2 23.01.2026, через підсистему ЄСІТС "Електронний суд", подав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка повторно в судове засідання не з`явилася.При цьому суд зважає, що про дату, час і місце судового засідання остання повідомлялася у встановленому законом порядку, а саме шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації. Проте, поштове відправлення повернуто суду без вручення з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». За наведеного, судова повістка у відповідності до ч.8ст.128,ч.1ст.131 ЦПК України, вважається врученою. 
При цьому суд зважає, що ухвала про відкриття провадження у справі відповідачкою отримана особисто , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення R067060143576. Наведене свідчить про обізнаність відповідачки про розгляд справи в суді.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09.09.2025 відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з призначенням судового засідання на 06.11.2025. Одночасно судом, за клопотанням позивача, витребувано від АТ КБ "ПритБанк" інформацію по банківській картці № НОМЕР_1 .
За наслідками судового засідання 06.11.2025 розгляд справи відкладено на 03.12.2025, про що 06.11.2025 судом постановлено відповідну ухвалу.
За наслідками судового засідання 03.12.2025 розгляд справи відкладено на 26.01.2026, про що 03.12.2025 судом постановлено відповідну ухвалу.
Суд, ухвалою від 26.01.2026, постановив провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення.
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.
Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що відповідачка у встановлений судом строк відзиву до суду на позов не подавала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`являла, з огляду на положення ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Відповідно до виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.09.2021, ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" зареєстроване як юридична особа 03.07.2007, види економічної діяльності, 64.92 інші види кредитування (основний) (а.с.32).
Судом встановлено, що 19.09.2019 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №5825011, відповідно до пункту 1.1 якого позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3Договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі, визначеній у п.1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Пунктами 1.2-1.4 кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 6800,00 гривень. Кредит надається строком на 30 днів з 19.09.2019. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 19.10.2019. Відповідно до п.1.5.1.комісія за надання кредиту 680,00грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п.1.5.2 проценти за користування кредитом: 3060,00грн, які нараховуються заставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6 стандартна (базова)процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку за кожен день користування кредитом. Згідно п.2.2.3.договору проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4., якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) встановлену п.1.6.договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 договору протягом 60днів,після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. Відповідно до п.2.3.1позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 правил. Згідно п.4.1 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору. Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків , що складаються у зв`язку з укладенням цим угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення прострочення заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. З п. 6.5 укладеного між сторонами договору вбачається, що цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (а.с.16-18).
Подана до суду позивачем анкета-заява на кредит № 5825011 від 19.09.2019 містить надану позичальником згоду, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування по заяві (а.с. 15).
Також, позивачем надано довідку про ідентифікацію ОСОБА_1 (а.с.19).
ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 кошти згідно договору 5825011 в сумі 6800,00 гривень , що підтверджується копією платіжного доручення № 559811 від 19.09.2019 та інформацією наданою АТ КБ «ПриваБанк» від 01.12.2025 №20.1.0.0.0/7-251126/44160-БТ (а.с.20).
Отже, ТОВ "Мілоан" умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит в обумовленому договором розмірі.
З відомості про щоденні нарахування та погашення ОСОБА_1 по кредитному договору 5825011, встановлено, що ОСОБА_1 здійснено проплату за договором 23.11.2019 у розмірі 20,00 грн (а.с.21-22).
26.12.2019 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" було укладено договір відступлення прав вимоги №44-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, що укладені між ТОВ "Мілоан" та боржниками (а.с.23-27).
Відповідно до копії платіжної інструкції 17254 від 27.12.2019, ТОВ "ФК «Кредит-Капітал» перерахувало ТОВ «Мілоан» кошти згідно договору відступлення прав вимоги №44-МЛ від 26.12.2019 у сумі 785183,82 гривень (а.с. 30).
До позовної заяви долучено копію акту прийому-передачі Реєстру боржників від 26.12.2019 за договором відступлення прав вимоги №44-МЛ від 26.12.2019 (а.с.29).
Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №44-МЛ від 26.12.2019, ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідачки по кредитному договору № 5825011 від 19.09.2019, загальна сума заборгованості становить 20040,00 грн, з яких: 6800,00 грн залишок по тілу кредиту; 9160,00 грн залишок по відсотках, 680,00 грн залишок по комісії, 3400,00 грн заборгованість по штрафах/пені (а.с.28).
12.08.2025 ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" направило ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги та надало строк для погашення заборгованості у розмірі 20040,00 грн. (а.с.31).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1-2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно дост.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.1046 вказаного Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2ст.1050 цього Кодексу якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 ЦК України.
За вимогами ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З наведеного можливо дійти висновку, що дійсно 19.09.2019 між відповідачкою та ТОВ «Мілоан» в електронній формі укладено кредитний договір №5825011, відповідачка була ознайомлена з усіма його істотними умовами та прийняла їх.
Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.
В матеріалах справи відсутні докази оспорення ОСОБА_1 кредитного договору. Відсутні також і докази виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором у повному обсязі.
Відтак, оскільки відповідачка взяла на себе певні зобов`язання, належним чином в установлений договором строк не виконала, за розрахунком позивача, на час звернення до суду, за нею рахується заборгованість за кредитним договором №5825011 від 19.09.2019, у загальному розмірі 20040,00 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 6800,00 грн, заборгованість за відсотками 9160,00 грн, заборгованість за комісією 680,00 грн., заборгованість за штрафом 3400,00 грн.
Звертаючись із позовом до суду, ТОВ "ФК "Кредит Капітал" посилалося на те, що воно набуло права вимоги до відповідачки на підставі договору відступлення прав вимоги №44-МЛ від 26.12.2019.
Згідно з ч. 1ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Згідно зі ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Наведене дає підстави для висновку про порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором по поверненню грошових коштів, наданих позичальнику у кредит та на сплату процентів за користування кредитом, відтак позивач правомірно звернувся до суду за захистом порушеного права в частині стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом.
Поряд з цим, суд не може визнати правомірною вимогу позивача про стягнення з відповідачки комісії, виходячи з такого.
Так, положеннями п.1.5.1. кредитного договору №5825011 від 19.09.2019 комісія за надання кредиту 680,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Також п. 2.3.1 кредитного договору №5825011 від 19.09.2019 передбачена сплата комісії за продовження кредиту . 
При цьому суд зважає на положення ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Частиною 1статті 11Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними (речення перше частини першої статті 21ЗУ "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 13 січня 2006 року).
Суд на підставі приписів статті 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», частини першої статті 21 ЗУ «Про захист прав споживачів у редакції», чинній до 13 січня 2006 року, пункту 6 частини першої статті3та частини третьої статті509ЦК України може визнати недійсною умову про плату (комісію) за управління кредитом (обслуговування його), інші подібні платежі, встановлені у договорі про надання споживчого кредиту, укладеному до 13 січня 2006 року (пункти 98 та 99 Постанови у справі № 363/1834/17).
У цій справі комісійна винагорода за надання кредиту відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, є обставиною укладення кредитного договору, оскільки без надання кредиту договір не вважався б укладеним з огляду на ст. 1046 ЦК України, з позовної заяви та наданих до неї документів не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за надання кредиту.
З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні вимоги про стягнення комісії за надання кредиту слід відмовити, з огляду на нікчемність положень пунктів кредитного договору, що визначають плату за обслуговування кредиту.
Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що до заборгованості за кредитним договором №58025011 від 19.09.2019 позивачем включено штрафи в розмірі 3400,00 грн.
Умовами кредитного договору №5825011 від 19.09.2019 у п.4.1 зазначено, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань по поверненню кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, Позичальник, починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків , що складаються у зв`язку з укладенням цим угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення прострочення заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.
Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В той же час, пунктом 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України ( який почав діяти з 04.07.2020) передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та був відмінений 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023.
Тобто, законодавець визначив, що на період дії карантину, а саме з 12.03.2020 по 30.06.2023 позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь позикодавця неустойку, штраф, пеню.
Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, востаннє до 03.02.2026.
Відтак, нарахування пені в період дії воєнного стану в Україні суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.
З огляду на вищевказані норми законодавства, відповідачка, як позичальник була звільнена від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) штрафу/пені. Тому нарахування неустойки (штрафу/пені) за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання у період з 12.03.2020 по теперішній час є незаконним.
Слід зауважити, що оскільки позивачем до матеріалів справи не долучено розрахунок штрафів/пені, суд позбавлений можливості визначити період, порядок та механізм їх нарахування.
Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення із відповідачки на користь позивача штрафу/пені, а тому вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю.
З урахуванням наведене, наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача тіла кредиту в розмірі 6800,00 грн. та заборгованість по відсоткам у розмірі 9160,00 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті133та частин першої - третьої статті137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ч. 4ст. 137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції.
Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У розумінні ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 укладений між ТОВ "ФК Кредит-Капітал" та адвокатським об`єднанням "Апологет", акт №1291 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 05.08.2025, детальний опис наданих послуг до акту 1120 за договором про надання правової допомоги від 01.07.2025 у розмірі 8000,00 грн , копію ордеру серії ВС 1381377 від 01.07.2025, платіжну інструкцію №0545070004 від 11.08.2025 (а.с.39-47) (а.с.34- 37).
Суд вважає, що витрати в розмірі 8000,00 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідності. Доданий договір про надання правничої допомоги свідчить про те, що адвокатом було виконано роботу по складанню та поданню не одного позову від імені позивача, які є ідентичними та не потребують значного часу для вивчення матеріалів і складання позовної заяви.
Оскільки рішенням суду задоволено вимоги позивача в частині стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом, чим відновлено порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суді, враховуючи недотримання співмірності витрат на правничу допомогу, суд вважає, що необхідно зменшити розмір стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 4000,00 грн, яка відповідатиме принципу розумності.
Разом з тим, ураховуючи принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідачки, в розмірі 3185,63 грн
Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За наведеного, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 1929,21 грн .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,207,526,530,1046,1050,1054,1077,1081ЦК України,ст.12,13,81,137,141,263-265,280-282ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором №5825011 від 19.09.2019 в розмірі 15960 гривень 00 копійок (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят гривень 00 копійок), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6800,00 грн; заборгованість за нарахованими відсотками - 9160,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" витрати зі сплати судового збору у розмірі 1929 гривень 21 копійку (одна тисяча дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 21 копійку) та витрати на правову допомогу у розмірі 3185 гривень 63 копійки (три тисячі сто вісімдесят п`ять гривень 63 копійки).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач-Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" (вулиця Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, місто Львів, Львівська область, код ЄДРПОУ 35234236);
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        Таїсія СОЛОНЕНКО