РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року 	м. Рівне	Справа №460/11776/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач), у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.06.2025 №172350006717 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”;
зобов`язати відповідача призначити позивачу з 30.07.2025 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживала в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 06.06.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте відповідач відмовив у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення. Позивач зауважила, що проживання в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування від 21.05.2025 №816 у період з 29.07.1970 по 25.08.1987, що становить 1 рік 4 місяці проживання. Спірним є лише факт перебування позивача в зоні забруднення в період роботи в колгоспі ім. Кірова у 1991 – 1993 роках. Крім того, згідно архівної довідки від 24.07.2024 №328/01-16, яка видана Поліським національним університетом, позивач з 14.06.1989 по 03.08.1989, з 25.04.1990 по 03.08.1990 та з 24.12.1990 по 23.02.1991 проходила виробничу та переддипломну практику в колгоспі ім. Кірова, який знаходився на території III зони радіоактивного забруднення території, що становить 0 років 6 місяців 29 днів проживання в зоні забруднення. Також, позивач працювала у колгоспі імені Кірова у 1991-1993 роках, що за період з 01.07.1991 по 01.01.1993 становить 1 рік 6 місяців. Таким чином, позивач доводить, що загальний період її проживання та роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 роки 4 місяці 29 днів, а станом на час звернення до органу Пенсійного фонду – понад 4 роки, що є достатнім для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи”. Зарахований органом Пенсійного фонду стаж позивача становить понад 36 років. За наведених обставин, позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив їй в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення. 
Ухвалою від 14.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачем відзиву.
Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи у цей період. Вік позивачки 54 років. На підставі розгляду заяви від 06.06.2025 та доданих до неї документів відповідачем відмовлено у призначенні пенсії, про що винесено рішення від 13.06.2025, у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення. За доданими документами до періодів перебування на території зони гарантованого добровільного відселення не зараховано період роботи в колгоспі ім. Кірова 1991-1993 р., оскільки відсутній документ про місце знаходження даного колгоспу. Із приводу позовної вимоги про зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відповідач зазначив, що позивач фактично спонукає суд перебрати на себе дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду. Крім того, зауважив, що позивач проживає в с. Заслуччя Сарненського району Рівненської області, тому вважає необхідним залучити до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. Відповідач вважає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним та просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Ухвалою від 18.02.2026 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення співвідповідача.
З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.
ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Колки Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 09.02.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Згідно з довідкою від 21.05.2025 №816, виданою виконавчим комітетом Дубровицької міської ради Рівненської області, позивач була зареєстрована та проживала в с. Колки Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області у період з 29.07.1970 по 25.08.1987; зареєстрована та проживає в с. Заслуччя Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області з 29.12.2023 по даний час. 
06.06.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Закарпатській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 13.06.2025 №172350006717 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення. Вік позивачки 54 роки. Страховий стаж позивачки 36 років 8 місяців 23 дні. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення 1 рік 10 місяців 29 днів (необхідно не менше 3 роки). Результати розгляду документів, доданих до заяви від 06.06.2025: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності; за доданими документами до періодів перебування на території зони гарантованого добровільного відселення не зараховано період роботи в колгоспі ім. Кірова 1991-1993р., оскільки відсутній документ про місце знаходження даного колгоспу. 
Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі – Закон №796-XII). 
Відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років – на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).
Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, не може перевищувати 6 років.
Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі – Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: 
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”).
Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України “Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні” (п. 2.22 розділу ІІ Порядку №22-1).
Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).
Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , видане 09.02.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.
Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551, а також частиною третьою статті 65 Закону №796-ХІІ чітко визначено, що саме посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а.
Відтак, надаючи особі посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення. 
Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: “…право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Враховуючи досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що видача позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) надає позивачу право користуватися пільгою на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, передбаченою ст. 55 Закону №796-XII, за умови проживання станом на 01.01.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років (абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII).
Разом з тим, вищевказане посвідчення не підтверджує факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17, від 10.04.2019 у справі №162/760/17 та постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.
Таким чином, наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) від 09.02.1994 серії НОМЕР_1 дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі й на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII, за умови підтвердження факту постійного проживання, постійного працевлаштування чи постійного навчання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01.01.1993.
Аналізуючи положення абзацу 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 Верховний Суд, зокрема, у постанові від 06.06.2025 у справі № 460/658/24 виснував, що підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи). Наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
Суд встановив, що згідно з довідкою від 21.05.2025 №816 позивач фактично проживала в с. Колки Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області у період з 26.04.1986 по 25.08.1987, а в селі с. Заслуччя Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області – з 29.12.2023 по 21.05.2025 (дата видачі довідки).
Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 с. Колки та с. Заслуччя Дубровицького району Рівненської області відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення.
При цьому, зазначене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області в акті перевірки достовірності документів, виданих для оформлення пенсій, від 04.08.2025 №1700-1002-1/4422 про недійсність довідки від 21.05.2025 №816 з підстав неможливості підтвердити період реєстрації та проживання позивача у період 1970-1985 роки, суд не враховує, оскільки ці періоди проживання позивача не впливають на спірні правовідносини.
Оцінюючи доводи відповідача щодо неможливості врахування до періоду проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення періоду з 01.09.1987 по 15.06.1991 та з 01.07.1991 по 28.12.1993 (без реєстрації), суд враховує сформульований Верховним Судом у постановах від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 правовий підхід, за яким виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. Водночас зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
На підставі викладеного суд, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
З матеріалів справи суд встановив, що позивач у період з 01.09.1987 по 15.06.1991 навчалася на денній формі навчання в Житомирському сільськогосподарському інституті в м. Житомир, що підтверджується архівною довідкою Поліського національного університету від 24.02.2024 №328/01-16, записом №2 трудової книжки серії НОМЕР_2 (стор. 2-3).
В архівній довідці Поліського національного університету від 24.02.2024 №328/01-16 зазначено, що позивач у періоди:
- з 14.06.1989 по 03.08.1989 була направлена для проходження виробничої практики з бухгалтерського обліку в колгосп імені Кірова с. Колки Дубровицького району Рівненської області. (Згідно запису в заліковій книжці);
- з 25.04.1990 по 03.08.1990 була направлена для проходження виробничої практики з бухгалтерського обліку і фінансів в колгосп імені Кірова с. Колки Дубровицького району Рівненської області. (Згідно запису в заліковій книжці);
- з 24.12.1990 по 23.02.1991 була направлена для проходження переддипломної практики з бухгалтерського обліку і фінансів в колгосп імені Кірова с. Колки Дубровицького району Рівненської області (Згідно запису в заліковій книжці).
Згідно із записами №1 - №3 в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 (стор. 6-7), ОСОБА_1 в період з 01.07.1991 по 28.12.1993 працювала на посаді економіста з оплати праці в колгоспі ім.Кірова Дубровицького району Рівненської області, який перейменовано в колгосп “Случ” (запис №2 від 14.02.1992 трудової книжки серії НОМЕР_2 ).
Робота позивача у вищевказаному колгоспі у 1991-1993 роках підтверджується також архівною довідкою від 05.07.2024 №1361-04-01, виданою Трудовим архівом Дубровицької міської ради Рівненської області, згідно з якою позивач працювала в колгоспі ім.Кірова у 1991-1993 роках і відпрацювала кількість вихододнів: у 1991 році 254 в.д. за рік із встановленого мінімуму вихододнів за рік 190; у 1992 – 335 в.д. – із 190; у 1993 – 330+35 в.д. – із 190. 
Відповідно до довідки від 15.07.2024 №1081, виданої Колківським старостинським округом Сарненського району Рівненської області, колгосп ім.Кірова знаходився на території Колківської сільської ради с.Колки Дубровицького району Рівненської області і 14.02.1992 колгосп було перейменовано в колгосп “Случ”.
Вищевказані обставини у своїй сукупності підтверджують факт фізичного перебування та проживання позивача в с. Колки Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області у періоди з 14.06.1989 по 03.08.1989, з 25.04.1990 по 03.08.1990, з 24.12.1990 по 23.02.1991 та з 01.07.1991 по 28.12.1993 без реєстрації місця проживання, оскільки такі обставини: 1) підтверджені навчальним закладом; 2) узгоджуються із записами в трудовій книжці; 3) узгоджуються з інформацією, наявною в Трудовому архіві Дубровицької міської ради Рівненської області.
Так, дійсно, в період з 01.09.1987 по 15.06.1991 позивач навчалася на денній формі навчання у вищому навчальному закладі, розташованому в місті Житомирі (чиста зона), однак, як встановлено судом, з 14.06.1989 по 03.08.1989, з 25.04.1990 по 03.08.1990, з 24.12.1990 по 23.02.1991 позивач проходила виробничу та переддипломну практику в колгоспі, розташованому в зоні гарантованого добровільного відселення, а у період з 01.07.1991 по 28.12.1993 працювала у цьому ж колгоспі, тобто фізично перебувала на забрудненій території.
При цьому, будь-які відомості про те, що позивач в зазначені період мала місце проживання у місті Житомирі, чи в іншому населеному пункті, який би не відносився до зони гарантованого добровільного відселення, - в матеріалах справи відсутні. 
Встановлені обставини у своїй сукупності дають суду підстави вважати доведеним належними й допустимими доказами факт фізичного перебування позивача в с. Колки Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області у періоди з 14.06.1989 по 03.08.1989, з 25.04.1990 по 03.08.1990, з 24.12.1990 по 23.02.1991 та з 01.07.1991 по 28.12.1993.
Враховуючи викладене, довідкою органу місцевого самоврядування, архівною довідкою вищого навчального закладу, архівною довідкою трудового архіву та записами трудової книжки засвідчено факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення у періоди з 26.04.1986 по 25.08.1987 (1 рік 4 місяці) – зареєстроване місце проживання; з 14.06.1989 по 03.08.1989 (1 місяць 21 день) – під час виробничої практики; з 25.04.1990 по 03.08.1990 (3 місяці 10 днів) – під час виробничої практики; з 24.12.1990 по 23.02.1991 (2 місяці) – під час переддипломної практики; з 01.07.1991 по 28.12.1993 (2 роки 5 місяців 28 днів) – під час роботи в колгоспі ім.Кірова, перейменованого в колгосп “Случ”; з 29.12.2023 по 21.05.2025 (1 рік 4 місяці 23 дні) – зареєстроване місце проживання, що в сукупності становить 5 років 9 місяців 20 днів, з яких 3 роки 5 місяців 1 день проживання – станом на 01.01.1993, та дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за повні 2 роки проживання в такій зоні, але не більше 6 років.
Водночас, проживання позивача на території 3 зони гарантованого добровільного відселення у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 (незалежно від часу проживання в цей період) дає їй право на зменшення пенсійного віку на 3 роки (початкова величина) при призначенні пенсії за віком.
Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також довідки органу місцевого самоврядування, архівної довідки вищого навчального закладу, архівної довідки трудового архіву та записи трудової книжки, які підтверджують факт проживання позивача в період з моменту аварії на ЧАЕС по 08.07.2025 на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3) понад 5 років, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ (3 роки – початкова величина; 2 роки додатково за повних 4 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).
Отже, в досліджуваній ситуації за наданими органу Пенсійного фонду документами у позивача наявне право для призначення їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі її заяви від 06.06.2025 з підстав відсутності у неї необхідного періоду проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення.
Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 13.06.2025 №172350006717 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Вирішуючи спір в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, суд виходить з таких міркувань.
Частиною третьою статті 55 Закону №796-ХІІ визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV (далі – Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 року.
При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).
Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років позивач набуває в 55 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 55-го віку) 27 років. 
За змістом частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (06.06.2025) вона досягла віку 54 роки 10 місяців 9 днів та має страховий стаж понад 36 років. 
Таким чином, позивач звернулася до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії за 2 місяці до досягнення пенсійного віку.
Разом з тим, як встановлено судом, сам факт звернення позивача до пенсійного органу за два місяці до дати досягнення пенсійного віку (з урахуванням положень статті 55 Закону №796-XII) не слугував підставою для відмови в призначенні пенсії позивачу та на спірні правовідносини не вплинув.
Суд враховує ту обставину, що на момент прийняття судом рішення у цій судовій справі позивач досягла пенсійного віку та з моменту його досягнення пройшло понад 3 місяці, що при повторному зверненні позивача до органу Пенсійного фонду позбавить її права на одержання пенсії з моменту досягнення пенсійного віку, тобто з 30.07.2025.
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 4 та п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що на час розгляду справи судом у позивача документально підтверджене право на зниження пенсійного віку, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 06.06.2025 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком є передчасною та задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи результати судового розгляду справи, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 13.06.2025 №172350006717 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2025 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та прийняти рішення з питання призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку з 30.07.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (площа Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88008. ЄДРПОУ/РНОКПП 20453063) 
Повний текст рішення складений 18 лютого 2026 року.

Суддя       Н.О. Дорошенко