П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8569/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
22 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року адміністративний позов залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 240 КАС України.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.306, ст.307, ст. 311 КАС України.
Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні іншого суду наявна справа між тими ж сторонами, з того самого предмета і з тих самих підстав, дана позовна заява підлягає залишенню без розгляду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду по суті спору, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №120/6349/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що пенсійний орган, здійснюючи перерахунок пенсії, застосував обмеження її максимальним розміром, внаслідок чого розмір такої зменшився.
Вважаючи, що пенсійним органом протиправно застосовано обмеження пенсії максимальним розміром, позивачка звернулася з цим позовом до суду з вимогою зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 лютого 2020 року, з 01 липня 2020 року, з 01 грудня 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 липня 2021 року, з 01 грудня 2021 року, з 01 лютого 2022 року, з 01 липня 2022 року, з 01 грудня 2022 року, з 01 лютого 2023 року, з 01 березня 2024 року та з 01 березня 2025 року без обмеження пенсії максимальним розміром. Крім того, у позові позивач просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області оформити та направити позивачу копії відповідних перерахунків пенсії, що проведені станом на згадувані вище дати.
Рішенням суду від 17.10.2025 у справі №120/6349/25 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.02.2020, з 01.07.2020, з 01.12.2020, з 01.02.2021, з 01.07.2021, з 01.12.2021, з 01.02.2022, з 01.07.2022, з 01.12.2022, з 01.02.2023, з 01.03.2024 та з 01.03.2025; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.02.2020, з 01.07.2020, з 01.12.2020, з 01.02.2021, з 01.07.2021, з 01.12.2021, з 01.02.2022, з 01.07.2022, з 01.12.2022, з 01.02.2023, з 01.03.2024 та з 01.03.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром, врахувавши при цьому раніше виплачені суми.
Не погоджуючись з таким рішення, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулось до Сьомого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.10.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Водночас, звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії максимальним розміром з 01.03.2024 та з 01.03.2025 та зобов`язати здійснити позивачеві перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2024 та з 01.03.2025 без обмеження її максимальним розміром.
Здійснивши аналіз вимог, що заявлені ОСОБА_1 у справах №120/6349/25 та №120/8569/25 встановлено, що вимоги, заявлені позивачем, є ідентичними. 
Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, в провадженні Сьомого апеляційного адміністративного суду перебуває справа №120/6349/25 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.10.2025, яким уже вирішено спір між тими самими сторонами щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, у тому числі за періоди з 01.03.2024 та з 01.03.2025, та визначено обов`язок відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії без такого обмеження.
Згідно із положенням п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо в провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Отже, оскільки у провадженні іншого суду наявна справа між тими ж сторонами, з того самого предмета і з тих самих підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дана позовна заява у справі №120/8569/25 підлягає залишенню без розгляду.
Відносно доводів скаржника щодо невірного розрахунку відповідачем сум пенсії при виконанні рішення суду у справі №120/6349/25, а також вимоги про прийняття судом окремої ухвали, колегія суддів звертає увагу на норми статті 370 КАС України, відповідно до яких, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Тобто, відповідач зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань.
Тому, з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному статтями 382 та 383 КАС України. 
З огляду на це, у разі невиконання судового рішення, позивач має право звернутися до суду в порядку статті 382 чи 383 КАС України.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Граб Л.С.