КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Саліхов В.В.
№ 22-ц/824/4253/2026 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 367/5108/24

25 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Саліхова В.В.
суддів: Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів та зменшення їх розміру,-

в с т а н о в и в:

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів та зменшення їх розміру, в якому просив суд змінити спосіб сплати аліментів, а саме визначити сплату аліментів у твердій грошовій формі на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зменшити розмірі аліментів з частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на 1 600,00 грн. щомісячно.
Позов мотивовано тим, що 17 вересня 2021 року судовим наказом, виданого Ірпінським міським судом Київської області у справі № 367/6584/21, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевказаного судового наказу, Бородянським ВДВС в Бучанському районі ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 від 15.11.2021 щодо стягнення аліментів. Він добровільно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , а також належним чином виконує рішення Миронівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року про сплату аліментів на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також на його утриманні знаходиться непрацездатний батько ОСОБА_6 , який є інвалідом ІІ групи та який проживає разом з ним.01.05.2024 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , яка також перебуває на його утриманні, у зв`язку з її непрацездатністю через наявні захворювання.
Посилаючись на вищезазначені обставини, а також на ст.ст. 184, 273 СК України позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів та зменшення їх розміру - відмовлено. Судовий збір віднесено за рахунок позивача. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 15 000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для розгляду справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовані тим, що позивач є батьком трьох дітей, а судом було зроблено помилковий висновок про відсутність доказів погіршення його майнового становища в розумінні ст.ст.181,192 СК України. Наголошує, що положення закону не виключає настання обох підстав для зміни розміру аліментів як зміна матеріального і сімейного стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.
Вказує на те, що збільшення кількості дітей об`єктивно зумовлює збільшення витрат позивача, що свідчить про зміну його матеріального стану на гірше.
Окрім іншого вказує, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу, є неспівмірним з реальними витратами та складністю справи. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк подано не було.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та не встановлення умов, які могли б бути підставою згідно з ч. 1 ст. 192 СК України для зміни (зменшення) розміру аліментів. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а наявність іншої дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частина 1статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом даної норми СК України зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з`явився додатковий обов`язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо.
Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі №536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі №343/945/19.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на те, що з часу призначення аліментів у нього погіршився майновий стан, перебування на його утриманні інших малолітніх дітей та перебуванні на його утриманні непрацездатного батька та дружини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
17 вересня 2021 року Ірпінським міським судом Київської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття ( а.с.12-13).
Також, ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мати - ОСОБА_9 ( а.с.15).
ОСОБА_1 , працює у Головному управлінні Національної поліції в Київській області, загальна сума доходу за період з 12 грудня 2017 року по 31 травня 2024 року без урахування податків та аліментів становить 1 976 867, 30 грн, що підтверджується копією довідки про доходи (а.с. 109-110).
Заборгованість зі сплаті аліментів за виконавчим листом №371/1719/15-ц виданий 04.12.2015 Миронівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , станом на 01.05.2024 року відсутня. Залишок штрафу становить 85 214, 10 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості від 10.05.2024 (а.с. 93-96).
ОСОБА_6 , згідно будинкової книги дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та з 2018 року фактично не проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області № 607 від 12 серпня 2024 року ( а.с.97).
Обставина наявності у позивача двох дітей від інших шлюбів існувала на момент винесення судом наказу у 2021 році про стягнення ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 .
При цьому, наявність у позивача ще однієї дитини не свідчить про погіршення його матеріального стану.
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19.
При розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставини, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У висновках, викладених в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) відповідно до яких зменшення розміру аліментів можлива лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Колегія суддів відхиляє доводи позивача про зміну його майнового стану з посиланням на перебуванням на утриманні непрацездатного батька та не працюючої дружини оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, адже належними та допустимими доказами не підтверджено факт сумісного проживання з батьком, батько позивача отримує пенсію та має ще одного працездатного сина окрім позивача, а дружина працює. Окрім іншого позивачем не надано доказів належного виконання обов`язку по сплаті аліментів іншим двом синам.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а наявність інших дітей від інших шлюбів, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Окрім того обставина наявності у позивача двох дітей від інших шлюбів існувала на момент винесення судом наказу у 2021 році про стягнення ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 .
Отже, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав згідно з ч.1 ст.192 СК України для зміни (зменшення) розміру аліментів.
Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно не співмірності витрат на правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Судом першої інстанції встановлено, що представником відповідача у встановленому законом порядку під час подання відзиву на позовну заяву заявила попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які очікувала понести в зв`язку із розглядом справи розміром 15 000, 00 грн та надала документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір № 10/05 про надання правничої допомоги від 30.05.2024 року, звіт № 1 на надану правову/правничу допомогу від 12.07.2024 року ( а.с.58-60).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд враховує складність судової справи, об`єм наданої правничої допомоги та ціни позову.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
З урахуванням вищенаведеного, враховуючи складеність справи та співмірність витрат, відсутність заяви позивача про зменшення розміру витрат, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: