ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
31 березня 2026 року 	Справа № 280/8168/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини № НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини № НОМЕР_6 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Військової частини № НОМЕР_8 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 ), Військової частини НОМЕР_10 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_11 ), Військової частини НОМЕР_12 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_13 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 додаткових видів грошового забезпечення за період з 03 березня 2022 року по 20 травня 2023 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 березня 2022 року по 20 травня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням уточненого позову) зазначає, що він у період з 03 березня 2022 року по 20 травня 2023 року проходив військову службу у Військових частинах НОМЕР_2 , НОМЕР_8 , які у різні періоди перебували на грошовому забезпеченні у Військових частин НОМЕР_4 , НОМЕР_6 , НОМЕР_10 . Вказує, що за час проходження служби отримував грошове забезпечення в меншому розмірі, ніж це встановлено. Як зауважує позивач, у період з 03 березня 2022 року по 20 травня 2023 року його грошове забезпечення та інші додаткові виплати мали обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику сторін. 
29 вересня 2026 року від представника Військової частини НОМЕР_2 на адресу суду надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти задоволення позову та в обґрунтування якого вказано, що у період проходження позивачем військової служби розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб повинні розраховуватись виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Окрім того, вказує, що у період з 08 березня 2022 року по 01 травня 2023 року Військова частини НОМЕР_2 знаходилась на фінансовому забезпечені у Військових частинах НОМЕР_4 та НОМЕР_6 та не здійснювала нарахувань та розрахунків у зазначений період. Враховуючи наведене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. 
03 жовтня 2025 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд:
«- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 додаткових видів грошового забезпечення за період з 03 березня 2022 року по 01 липня 2022 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 березня 2022 року по 01 липня 2022 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_6 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 додаткових видів грошового забезпечення за період з 01 липня 2022 року по 22 листопада 2022 року та з 12 січня 2023 року по 01 травня 2023 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 липня 2022 року по 22 листопада 2022 року та з 12 січня 2023 року по 01 травня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_8 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 додаткових видів грошового забезпечення за період з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_8 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_10 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 додаткових видів грошового забезпечення за період з 01 травня 2023 року по 20 травня 2023 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_10 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 травня 2023 року по 20 травня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат».
Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року прийнято вищезазначену уточнену позовну заяву та залучено до участі у справі №280/8168/25 у якості співвідповідачів: Військову частину № НОМЕР_4 , Військову частину № НОМЕР_6 , Військову частину № НОМЕР_8 , Військову частину НОМЕР_10 .
Також, вказаною ухвалою у відповідачів витребувано докази по справі.
14 листопада 2025 року від представника Військової частини НОМЕР_6 на адресу суду надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти задоволення позову з огляду на те, що ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_6 ніколи не зараховувався та військову службу у даній військовій частині не проходив. Позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка нараховувала позивачу грошове забезпечення. Звертає увагу суду на те, що на підставі наданих Військовою частиною НОМЕР_2 документів службовими особами фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_6 фактично здійснювалась виплата належного грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 , у тому числі і ОСОБА_1 . Фінансово-економічна служба Військової частини НОМЕР_6 не здійснювала перевірку нарахувань військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з тим, що згідно пункту 6.3. «Положення про організацію спільного фінансового господарства Військової частини НОМЕР_6 та Військової частини НОМЕР_2 », погодженого Помічником Командувача ВМС ЗС України 09 вересня 2022 року, відповідальність за підготовку документів та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям несе безпосередньо Військова частина НОМЕР_2 . Військова частина НОМЕР_6 лише перераховувала кошти на відповідні карткові рахунки, надані Військовою частиною НОМЕР_2 , згідно з відомостями та реєстрами. В задоволенні позову просить відмовити.
19 листопада 20265 року від представника Військової частини НОМЕР_10 на адресу суду надійшов відзив у якому останній просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивач не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_10 . Звертає увагу суду на те, що позивач не перебував у списках особового складу Військової частини НОМЕР_10 , як в оспорюваний період так і взагалі, до того ж і сама Військова частина НОМЕР_10 перебуває на фінансовому забезпеченні при військовій частині НОМЕР_14 та відповідно не здійснює жодних нарахувань та виплат грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_10 . У задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.
20 листопада 2025 року від представника Військової частини НОМЕР_4 на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову та вказує, що виплата грошового забезпечення у період з 08 березня 2022 року по 30 червня 2022 року проводилась позивачу у відповідності до Постанови КМУ № 4 та Постанові КМУ 481, що свідчить про правомірній дій Військової частини НОМЕР_4 та відсутність правових підстав перерахунку та виплати грошового забезпечення позивача за спірний період.
Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року від Військової частини НОМЕР_8 повторно витребувано докази по справі.
На виконання вимог вищезазначених ухвал суду 08 січня 2026 року від представника Військової частини НОМЕР_8 на адресу суду надійшли додаткові пояснення, якими суд повідомлено про неможливість надання витребуваних доказів, оскільки у Військова частина НОМЕР_8 у період часу з 10 листопада 2022 року по 27 березня 2023 року знаходилась на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_12 , у зв`язку із чим запитувана інформація у Військовій частині НОМЕР_8 відсутня. Тобто, виплата грошового забезпечення у з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року здійснювалась іншою військовою частиною. Вказує про безпідставність заявлених позовних вимог до Військової частини НОМЕР_8 .
Ухвалою суду від 12 січня 2026 року у Військової частини НОМЕР_12 повторно витребувано докази по справі.
09 березня 2026 року із пропуском строку, встановленого ухвалою суду від 12 січня 2026 року, від представника Військової частини НОМЕР_15 надійшов відзив на позов, у якому вказано, що ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_12 ніколи не зараховувався та військову службу у даній військовій частині не проходив. В період з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_8 здійснювалась службовими особами фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_8 , які щомісячно надавали до військової частини НОМЕР_12 розрахунково платіжні відомості та відповідні накази командира військової частини НОМЕР_8 , оскільки облік особового складу військової частини НОМЕР_8 не міг здійснюватися військовою частиною НОМЕР_12 , а проводився виключно службовими особами військової частини НОМЕР_8 . На підставі вказаних документів службовими особами фінансово економічної служби військової частини НОМЕР_12 фактично здійснювалась виплата належного грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_8 , у тому числі і ОСОБА_1 . Фінансово-економічна служба військової частини НОМЕР_12 не здійснювала перевірку нарахувань військовослужбовцям військової частини НОМЕР_8 у зв`язку з тим, що згідно з абзацом 4 пункту 1.6 «Інструкції з організації та ведення бухгалтерського обліку у Збройних Силах України» Затвердженої Наказом Міністра Оборони України від 19 грудня 2014 року. відповідальність за підготовку документів та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям несе безпосередньо Військова частина НОМЕР_8 . Військова частина НОМЕР_12 лише перераховувала кошти на відповідні карткові рахунки, надані військовою частиною НОМЕР_8 , згідно з відомостями та реєстрами. Відповідний обов`язок військової частини НОМЕР_8 , також підтверджується в абзаці 3 листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово економічного управління полковника ОСОБА_2 №154/181/2-772 від 30 листопада 2022 року.
У період з 06 березня 2026 року по 30 березня 2026 року суддя Запорізького окружного адміністративного суду Татаринов Д.В. був відсутній на робочому місці на підставі листка непрацездатності.
На підставі наданих сторонами письмових доказів судом встановлено такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу з 03 березня 2022 року по 22 листопада 2022 року у Військовій частині № НОМЕР_2 , з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року у Військовій частині НОМЕР_8 , з 14 січня 2023 року по 23 січня 2024 року у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується відповідними записами у військовому квитку позивача Серії НОМЕР_16 , копія якого міститься в матеріалах справи.
У період з 03 березня 2022 року по 20 травня 2023 року нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення, а також усіх виплат, пов`язаних із його застосуванням, проводилось без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, що, зокрема вбачається зі змісту довідки про грошове забезпечення позивача за 2022 – 2023 роки, копія якої наявна в матеріалах справи, а також відзивів на позов.
Відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 08 березня 2022 року №154/181/1-182 Військова частина НОМЕР_2 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_4 . 
Відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 24 червня 2022 року №154/181/2-392 Військова частина НОМЕР_2 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_6 з 01 липня 2022 року. 
Відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 26 квітня 2023 року №154/181/2-544 Військова частина НОМЕР_2 знімається з фінансового забезпечення військової частини НОМЕР_6 з 01 травня 2023 року та зарахована на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_10 .
З урахування вищевикладеного, та з урахуванням відзивів відповідачів на позов нарахування грошового забезпечення позивачу у період з 03 березня 2022 року по 22 листопада 2022 року проводилось Військовою частиною НОМЕР_2 , у період з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року – Військовою частиною НОМЕР_8 , а у період з 14 січня 2023 року – Військовою частиною НОМЕР_2 .
При цьому, виплата грошового забезпечення позивачу у період з 03 березня 2022 року з 07 березня 2022 року проводилась Військовою частиною НОМЕР_2 , у період з 08 березня 2022 року по 30 червня 2022 року – Військовою частиною НОМЕР_17 , з 01 липня 2022 року по 22 листопада 2022 року – Військовою частиною НОМЕР_6 , з 23 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року – Військовою частиною НОМЕР_12 , з 14 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року – Військовою частиною НОМЕР_6 , з 01 травня 2023 року по 20 травня 2023 року – Військовою частиною НОМЕР_10 .
Вважаючи протиправними дії відповідачів в частині неповного повного нарахування у та виплати усіх сум грошового забезпечення у спірний період, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка передбачала з 01 березня 2018 року збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
Пунктом 2 постанови № 704, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови № 704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
Пунктом 6 постанови № 103, внесено зміни до постанови № 704, внаслідок яких пункт 4 постанови № 704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Отже, станом на 01 січня 2018 року та 01 січня 2019 року пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року".
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30 липня 2018 року), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, з 29 січня 2020 року - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Таким чином, оскільки зміни внесені постановою № 103, зокрема, до пункту 4 постанови № 704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29 січня 2020 року діє редакція пункту 4 постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, але з гарантією того, що такий показник прожиткового мінімуму повинен становити не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
В той же час, при вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, в даному випадку не менше її 50 відсотків, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, суд враховує, що пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Норми пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774-VIII були чинними як на дату прийняття постанови №704, так і станом після 29 січня 2020 року неконституційними не визнавалися.
Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів, яким є постанова № 704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.
Таким чином, застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11 грудня 2019 року по справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, суд дійшов висновку, що п.4 постанови № 704 з 29 січня 2020 року має застосовуватись у наступній редакції: Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14..
Так, у постанові від 02 серпня 2022 року по справі №440/6017/21 Верховний Суд на підставі аналізу, у тому числі, норм Закону №2262-XII та Постанови №704 зазначив, що :
а) з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
б) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа Військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку №45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за Військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови №704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
в) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за Військовим (спеціальним) званням.
Отже, згідно Постанови №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Статтею 7 Закону України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII “Про Державний бюджет України на 2018 рік” визначено, що станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає - 1762,00 грн.
Статтею 7 Закону України від 14 листопада 2019 року №294-IX “Про Державний бюджет України на 2020 рік” передбачено, що станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює - 2102,00 грн.
Статтею 7 Закону України від 15 грудня 2020 року №1082-IX “Про Державний бюджет України на 2021 рік” встановлено, що станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2270,00 грн.
Статтею 7 Закону України від 02 грудня 2021 року № 1928-IX “Про Державний бюджет України на 2022 рік” встановлено, що станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу 2481,00 грн.
Статтею 7 Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX “Про Державний бюджет України на 2023 рік” встановлено, що станом на прожитковий мінімум на одну працездатну особу 2684,00 грн.
При цьому, 20 травня 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481, якою внесені зміни до пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, згідно з якими абзац 1 пункту 4 викладено в такій редакції: “Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
Таким чином, у період з 23 березня 2021 року по 11 лютого 2023 року та з 03 травня 2023 року по 19 травня 2023 року грошове забезпечення позивача мало обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб - із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року за Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року за Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік”, та із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року за Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”
Отже обчислення у період з 23 березня 2021 року по 11 лютого 2023 року та з 03 травня 2023 року по 19 травня 2023 року посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, премії, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та виплат визначених шляхом застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01 січня 2018 року не відповідає жодному діючому нормативно-правовому акту.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2023 року по справі № 160/2775/22.
В той же час, з матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачами, що в період з 03 березня 2022 року по 19 травня 2023 року позивач отримував грошове забезпечення та інші належні за цей період основні та додаткові види грошового забезпечення з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01 січня 2018 року (1762,00 грн.).
За таких підстав, суд дійшов висновку, що дії відповідачів щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення та інших належних основних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 02 березня 2022 року по 19 травня 2023 року, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на станом на 01 січня 2022 року Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік”, на 01 січня 2023 року Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” є неправомірними.
Стосовно позовних вимог про нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за 20 травня 2023 року суд зазначає наступне.
12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №481 (далі - Постанова КМУ №481), що набрала законної сили 20 травня 2023 року, якою було скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Тобто, з 20 травня 2023 року у зв`язку із внесенням постановою КМУ №481 змін до постанови Кабінету Міністрів України, затвердженої постановою КМУ від 21 лютого 2018 року № 103, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, а не виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік, у цьому випадку станом на 01 січня 2023 року.
У межах справи №320/29450/24 оскаржено пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481, яка є нормативно-правовим актом, стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка є нормативно-правовим актом.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року по справі №320/29450/24, яке набрало законної сили відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Водночас, з системного аналізу положень КАС України та теорії права є відмінність у правових наслідках «визнання протиправним та скасування» і «визнання протиправним та нечинним» відповідного адміністративного акта.
Так, відповідно до вимог статті 5 КАС України, частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до абзаців 3, 4 пункту 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату ним чинності з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили або з іншого, визначеного судом моменту.
Таким чином, визнаються протиправними та скасовуються індивідуальні акти, а нормативно-правові акти визнаються протиправними та нечинними. Такі відмінності у правовому регулюванні обумовлені тим, що відповідно до приписів нормативно-правових актів виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів невизначеного кола осіб. Відповідно, скасування нормативно-правового акту впливатиме на права, свободи, інтереси та обов`язки не лише позивача, а й інших осіб, а також поставить під сумнів легітимність дій та рішень, прийнятих на підставі скасованого нормативно-правового акту та може призвести до порушення необхідного балансу між захистом прав позивача та будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, які були учасниками правовідносин, у яких застосовано оскаржуваний нормативно-правовий акт; принципу правової визначеності.
У цьому контексті суд звертає увагу, що згідно положень частини 2 статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постановах від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21, від 31 серпня 2022 року у справі №120/8603/21-а, від 12 вересня 2022 року у справі №500/1813/21, від 14 вересня 2022 року у справі №500/1886/21, від 22 вересня 2022 року у справі №500/3840/21 виклав наступну правову позицію:
- з 01 січня 2021 року положення пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 у частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
- через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України №1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку №45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);
- встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року.
Судом касаційної інстанції при розгляді справ, що стосувалися грошового забезпечення військовослужбовців, зазначалося наступне.
Так, Шостим апеляційним адміністративним судом 29 січня 2020 року прийнято постанову у справі №826/6453/18, якою пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103, яким вносились зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 щодо порядку визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, було скасовано.
Відтак, починаючи з 29 січня 2020 року діє редакція пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, що була чинною до змін, внесених пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103, яка передбачає, що розміри посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
В постанові Верховного Суду від 24 червня 2025 року по справі № 420/5584/24 судом зазначено, що «Верховний Суд неодноразово підкреслював, що принцип законності, закріплений у статті 19 Конституції України, вимагає, щоб органи державної влади мали дозвіл на вчинення певних дій та в наступному діяли виключно в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.
Аналіз приписів статті 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Органи публічної влади повинні діяти відповідно до закону і в межах норм, що визначають їхні повноваження. Вони не повинні діяти свавільно. Якщо дії органу публічної влади виходять за межі його повноважень, такі дії будуть незаконними.
Спеціальним Законом № 2011-ХІІ встановлені основні засади визначення грошового забезпечення, яке за своєю природою є сукупністю гарантованих державою виплат, які надаються військовослужбовцям за виконання ними військових обов`язків, та визначено його складові такі як основні виплати (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), додаткові виплати (підвищення посадового окладу, різноманітні надбавки, доплати та винагороди постійного характеру, а також премія) та одноразові виплати (винагороди та допомоги, які надаються за певних обставин).
Водночас визначення розміру такого грошового забезпечення цим Законом делеговано Кабінету Міністрів України (частина четверта статті 9 Закону № 2011-ХІІ)».
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що оскільки 20 травня 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704», якою скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривень та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже з 20 травня 2023 року пункт 4 Постанови № 704 передбачав сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762 грн. а не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня календарного року.
Жодних інших нормативно-правових актів, які б визначали з 20 травня 2023 року розрахункову величину посадових окладів військовослужбовців, крім діючої Постанови КМУ №704 прийнято не було.
Постанова №704 з 20 травня 2023 року була чинною, не скасована, не змінена та підлягала застосуванню з 20 травня 2023 року відповідачем.
Отже внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704.
Такого ефекту не може бути досягнуто в індивідуальному спорі про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, який діяв у відповідності до чинного нормативно-правового акту.
Аналогічного висновку при вирішення подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2025 року у справі № 420/5584/24, що враховується судом під час розгляду даної справи.
В указаній постанові Верховний Суд, крім іншого, звернув увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 та від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
Із врахуванням зазначеного, при розгляді даної справи судом враховується, що Шостим апеляційним адміністративним судом 18 червня 2025 року прийнято постанову у справі №320/29450/24, якою залишено без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року, яким визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Таким чином, починаючи виключно з 18 червня 2025 року діє редакція пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, що була чинною до змін, внесених пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481.
Відтак, оскільки рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року по справі № 320/29450/24 набрало законної сили 18 червня 2025 року, то відповідно наведений нормативно-правовий акт втратив чинність з 18 червня 2025 року, що свідчить про правомірність його застосування відповідачем станом на 20 травня 2023 року.
З огляду на викладене, враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду, суд зазначає, що позовні вимоги, що стосуються перерахунку та виплати грошового забезпечення позивача, за 20 травня 2023 року по 16 червня 2025 року задоволенню не підлягають.
Вимоги щодо визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_6 , Військової частини НОМЕР_10 в частині обчислення грошового забезпечення грошового забезпечення позивача у спірний період задоволенню не підлягають, оскільки з урахування відзивів на позов та доданих до них документів вказані військові частині здійснювали фактичну виплату грошового забезпечення, нарахованими військовими частинами у яких позивач у спірний період проходив військову службу.
З огляд на вказане, враховуючи перебування на грошовому забезпеченні військових частин у яких позивач проходив військову службу у спірний період, з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 березня 2022 року по 22 листопада 2022 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 березня 2022 року по 22 листопада 2022 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 рік, з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 березня 2022 року по 07 березня 2022 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 рік, з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 08 березня 2022 року по 30 червня 2022 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 рік, з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 липня 2022 року по 22 листопада 2022 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 рік, з урахуванням раніше проведених виплат;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_8 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року у, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_8 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_12 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 14 січня 2023 року по 19 травня 2023 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 14 січня 2023 року по 19 травня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 14 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_10 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 травня 2023 року по 19 травня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, виходячи з положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат в цій частині не здійснюється.
Розподіл судових витрат у частині витрат на правову допомогу, з огляду на орієнтований розрахунок, з урахуванням частини 7 статті 139 КАС України буде здійснено судом у разі подання ним доказів понесення витрат, які останній сплатив у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення.
Керуючись статтями 2, 9, 139, 242-246 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 березня 2022 року по 22 листопада 2022 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 березня 2022 року по 22 листопада 2022 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 рік, з урахуванням раніше проведених виплат.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 березня 2022 року по 07 березня 2022 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 рік, з урахуванням раніше проведених виплат;
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 08 березня 2022 року по 30 червня 2022 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 рік, з урахуванням раніше проведених виплат.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 липня 2022 року по 22 листопада 2022 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 рік, з урахуванням раніше проведених виплат.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_8 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року у, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_8 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_12 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 14 січня 2023 року по 19 травня 2023 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 14 січня 2023 року по 19 травня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 14 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_10 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 травня 2023 року по 19 травня 2023 року (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов