П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/17764/25 Головуюча у 1-й інстанції: Шуляк Любов Анатоліївна 
Суддя-доповідач: Гнап Діана Дмитрівна 
13 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії. 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2022 на підставі довідки про грошове забезпечення, а також про зобов`язання здійснити такий перерахунок, доплату і подальшу виплату пенсії.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно відмовив у проведенні перерахунку пенсії відповідно до статей 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ) на підставі наданої довідки про грошове забезпечення.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 позовну заяву залишено без розгляду в частині вимог за період з 01.02.2022 по 09.01.2025 з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду та відсутності поважних причин для його поновлення. Суд першої інстанції виходив із того, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, розмір якого є відомим особі, яка її отримує, а тому позивач повинен був дізнатися про порушення свого права раніше, ніж звернувся до суду.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права щодо строків звернення до суду та не врахував характер спірних правовідносин.
Апелянт стверджує, що недоотримані суми пенсії не були виплачені саме з вини державних органів, а тому підлягають виплаті за минулий час без обмеження будь-яким строком відповідно до статті 55 Закону № 2262-ХІІ. Також зазначає, що перерахунок пенсії є похідним від належного оформлення та надходження довідки про розмір грошового забезпечення, а висновки Верховного Суду, застосовані судом першої інстанції, не є релевантними до цих правовідносин з огляду на інший предмет спору та інший характер правового регулювання. Окремо апелянт наголошує, що станом на 01.02.2022 оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ще не існувало, а тому ототожнення цієї дати з початком перебігу строку звернення до суду є помилковим.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. Відповідач посилається на положення статей 122, 123 КАС України та на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, згідно з яким пенсія є щомісячним платежем, а тому про порушення свого права особа повинна була дізнатися в момент отримання пенсії у відповідному розмірі.

ІІІ. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить із меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, та перевіряє правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права в межах доводів апеляційної скарги.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі № 240/17703/24 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022 для проведення йому з 01.02.2022 перерахунку основного розміру пенсії відповідно до вимог статей 43, 63 Закону № 2262-ХІІ та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.
На виконання зазначеного рішення суду було підготовлено оновлену довідку про розмір грошового забезпечення та подано її для проведення перерахунку. Проте листом від 23.04.2025 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії, пославшись на відсутність підстав для такого перерахунку.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, визначеного статтею 122 КАС України, та правомірності застосування судом першої інстанції наслідків, передбачених статтею 123 КАС України, щодо позовних вимог за період до 09.01.2025.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, а для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо не встановлено інше.
Разом із тим у спірних правовідносинах підлягають застосуванню також спеціальні норми Закону № 2262-ХІІ, зокрема частина третя статті 51 та частина четверта статті 63 цього Закону.
За змістом частини третьої статті 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або у зв`язку із введенням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Частина четверта статті 63 Закону № 2262-ХІІ передбачає, що всі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій осіб на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Отже, у цій категорії спорів правове значення має не лише факт отримання пенсії як щомісячного платежу, а насамперед характер підстави для її перерахунку, джерело виникнення права на нього та момент виникнення в органу Пенсійного фонду обов`язку вчинити відповідні дії.
Правовий висновок Верховного Суду з цього питання викладено у постанові від 19.02.2026 у справі № 240/22402/24. Верховний Суд виходив із того, що у спорах щодо перерахунку пенсії, призначеної за Законом № 2262-ХІІ, у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення право на такий перерахунок виникає безпосередньо в силу закону, а невиконання органом Пенсійного фонду обов`язку щодо його проведення має характер триваючої протиправної бездіяльності. Також зазначено, що довідка про розмір грошового забезпечення у такій категорії справ не створює нового права на перерахунок пенсії, а є документальним підтвердженням складових грошового забезпечення, які мають бути враховані пенсійним органом під час виконання вже існуючого обов`язку. З огляду на це застосування шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України, до таких правовідносин є неприйнятним, оскільки суперечить спеціальній нормі частини третьої статті 51 Закону № 2262-ХІІ.
Наведений висновок Верховного Суду є релевантним до спірних правовідносин, оскільки і в цій справі предметом спору є відмова органу Пенсійного фонду у проведенні перерахунку пенсії за Законом № 2262-ХІІ на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, а питання апеляційного перегляду стосується саме застосування статей 122, 123 КАС України. Цей висновок суд апеляційної інстанції враховує відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.
За таких обставин посилання суду першої інстанції на те, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому її розмір у будь-якому разі був відомий позивачу з моменту кожної виплати, саме по собі не є достатньою підставою для застосування до спірних правовідносин наслідків, передбачених статтею 123 КАС України.
У цій категорії справ право на підвищення пенсії пов`язується не із суб`єктивним сприйняттям особою розміру кожної щомісячної виплати, а з виникненням у силу закону обов`язку держави провести перерахунок у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення та з подальшим невиконанням цього обов`язку.
Матеріали справи підтверджують, що оновлену довідку було підготовлено та видано уповноваженим органом лише у 2025 році на виконання судового рішення. До цього часу позивач не мав об`єктивної можливості ініціювати належний перерахунок пенсії без оформлення та подання такої довідки уповноваженим органом, оскільки ці дії не належать до компетенції пенсіонера. Тому затримка у видачі або направленні довідки не може покладатися на позивача як негативний наслідок у вигляді втрати можливості на судовий захист.
Такий підхід узгоджується і з наведеною вище постановою Верховного Суду від 19.02.2026, у якій зазначено, що у разі непроведення перерахунку з вини органів Пенсійного фонду України та/або органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, право особи підлягає захисту без обмеження строком.
Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві, про застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, сформульованих у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, суд апеляційної інстанції не погоджується з ними.
У постанові від 19.02.2026 у справі № 240/22402/24 Верховний Суд розмежував правовідносини, у яких застосовуються загальні процесуальні строки, та правовідносини щодо невиконання державою обов`язку з перерахунку пенсії за Законом № 2262-ХІІ. Верховний Суд зазначив, що правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а та Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, стосуються інших фактичних обставин і не підлягають застосуванню до спорів цієї категорії, коли право на перерахунок пенсії виникає автоматично в силу закону і не залежить від активних дій пенсіонера щодо формування самого права.
Щодо доводу відповідача про те, що стаття 55 Закону № 2262-ХІІ стосується лише нарахованих, але не виплачених сум, суд апеляційної інстанції зазначає, що цей аргумент сам по собі не змінює висновку у справі. Підставою для скасування ухвали суду першої інстанції є не буквальне застосування статті 55 Закону № 2262-ХІІ як самостійної підстави для незастосування статті 122 КАС України, а неправильне визначення судом першої інстанції правової природи спірних правовідносин та неврахування спеціального регулювання, встановленого частиною третьою статті 51 Закону № 2262-ХІІ, а також правового висновку Верховного Суду щодо незастосування строку звернення до суду у спорах такого характеру.
Отже, хоча довід апелянта про статтю 55 Закону № 2262-ХІІ сам по собі не є вирішальним, у цілому доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про пропуск строку звернення до суду є обґрунтованими.
Таким чином, суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду в частині вимог за період з 01.02.2022 по 09.01.2025, неправильно застосував норми процесуального права без урахування спеціального матеріально-правового регулювання спірних відносин, не надав належної оцінки характеру обов`язку відповідача та передчасно застосував наслідки, передбачені статтею 123 КАС України.

IV. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
З урахуванням установлених обставин справи, змісту апеляційної скарги та відзиву на неї, а також правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.02.2026 у справі № 240/22402/24, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що підстав для застосування до спірних правовідносин шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, не було.
Невиконання відповідачем обов`язку щодо проведення перерахунку пенсії за Законом № 2262-ХІІ у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення не може бути підставою для застосування наслідків, передбачених статтею 123 КАС України, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви в оскарженій частині без розгляду є помилковим.
Таке неправильне застосування норм процесуального права без урахування спеціального матеріально-правового регулювання призвело до неправильного вирішення питання, яке перешкоджає подальшому розгляду справи в цій частині, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Постанова суду складена в повному обсязі 14 квітня 2026 року.

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.