КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 754/1347/25 Головуючий у суді першої інстанції -Панченко О.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/749/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У січні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.08.2024 між ТОВ «ФК«ПРОЦЕНТ» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 16334 від 03.08.2024, відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 гривень, строком на 365 днів (до 01.11.2024), шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547,5% річних). 
Кредитний договір був підписаний 03.08.2024 о 14:18:25 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 973130 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. 
Кредитні кошти були відправлені відповідачу 03.08.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ КБ «ПРИВАТ БАНК». 
У зв`язку із порушеннями своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, заборгованість відповідача за Кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 22.01.2025 становить 25 800,00 грн, яка складається з: 10 000,00 грн - заборгованість за кредитом; - 12 500,00 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 03.08.2024 по 01.11.2024 року, що нараховані відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом (547,5% річних) та Графіку платежів.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» заборгованість за Кредитним договором №16334 від 03.08.2023 у загальному розмірі 13 500,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 267,53 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 232,55 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Скаргу мотивує тим, що суд не врахував той факт, що ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» не було здійснено перевірку в Реєстрі осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх стосовно ОСОБА_1 , який на момент укладення договору, а саме 03.08.2024 був внесений до вказаного реєстру, тому укладений кредитний договір №16334 від 03.08.2024 є нікчемним.
Суд не надав належної правової оцінці повідомленню №16-12/1597 від 26.02.2024 про те, що КРАІЛ 23.02.2024 внесено відомості про ОСОБА_1 до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, строк обмеження три роки.
Крім того, при розрахунку відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції не застосував ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимальної денної процентної ставки, а саме виходив при розрахунку заборгованості за процентами із застосування 1,5 % за кожний день користування кредитом замість встановленого законом такого розміру в 1 %.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що факт укладення кредитного по договору підтверджується належними та допустимими доказами, розмір заборгованості, що підлягає стягненню, є доведеним, тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 800 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що 03.08.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» (торгова марка «PROCENT») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №16334.
Згідно з пунктами 1.1 - 1.4 договору товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 10 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Процентна ставка за користування кредитом становить 1,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів.
Кредитний договір укладений у електронному виді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет, для чого відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням прізвища, ім`я та по батькові, даних паспорта, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн були перераховані відповідачу 03.08.2024 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується чеком з номером транзакції в ТОВ «ПЕЙТЕК» f5118e3c-4d1d-4628-a0e2-ec81e11833d3 від 03.08.2024 о 14:18:32. 
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті установи.
При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статей 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.
В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника.
Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 973130 направлявся відповідачу 03.08.2024 року о 14:18:17 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_5 , який зазначений кредитному договорі та ІТС.
Кредитний договір був підписаний позичальником 03.08.2024 року о 14:18:25 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 973130 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua.
Кредитні кошти були відправлені відповідачу 03.08.2024року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується матеріалами справи.
Факт укладення кредитного договору, підписання його електронним підписом з одноразовим ідентифікатором та факт отримання грошових коштів, взятих у позику в ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» ОСОБА_1 визнається, що зокрема відображено у поданому до суду відзиві та не заперечується у апеляційній скарзі.
Відповідач у своєму відзиві зазначає, що Позивачем було начебто проігноровано факт внесення відомостей щодо ОСОБА_1 до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/ або участь в азартних іграх.
Аналогічними доводами обґрунтована його апеляційна скарга.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування», забороняється укладати договір про споживчий кредит з особами, включеними до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, якщо у зазначеному Реєстрі міститься інформація про використання такими особами кредитних коштів для внесення ставок. Кредитодавець зобов`язаний до укладення договору про споживчий кредит перевірити наявність такої інформації у Реєстрі осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, шляхом звернення до бюро кредитних історій. Бюро кредитних історій безоплатно надає кредитодавцям відомості про наявність у Реєстрі осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, інформації про використання споживачем кредитних коштів для внесення ставок. 
Судом першої інстанції встановлено, що перед укладенням Кредитного договору, Товариство здійснило перевірку у вищезазначеному реєстрі (через отримання звіту з бюро кредитних історій) та встановило відсутність інформації про використання Позичальником кредитних коштів для внесення ставок, що вбачається з витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи (хронологія дій щодо укладення кредитного договору №16634 від 03.08.2024, а.с. 54).
Після здійснення оцінки платоспроможності між Позичальником та Товариством було укладено Кредитний договір № 16334 від 03.08.2024.
Будь-яких належних та допустимих доказів із сторони відповідача на підтвердження факту того, що відносно нього містяться відомості в Реєстрі осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, та у зазначеному Реєстрі міститься інформація про використання ним кредитних коштів для внесення ставок до суду не надано.
Колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи дійсно міститься повідомлення №16-12/1597 від 26.02.2024, на яке посилається відповідач. Відповідно до зазначеного повідомлення, КРАІЛ 23.02.2024 внесено відомості про ОСОБА_1 до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, строк обмеження три роки. Однак, повідомлення не містить жодної інформації щодо наявності у Реєстрі інформації про використання ОСОБА_1 кредитних коштів для внесення ставок, що є обов`язковою умовою для встановлення нікчемності договору на підставі абзацу 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача щодо нікчемності укладеного кредитного договору.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1,5% річних). Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 30 днів.
Відповідно до п.1.3. періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 30 днів, що відображено в Додатку №1 до Кредитного договору.
Відповідно до пунктів 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. Кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
У п. 7.2 Договору встановлено, що підписуючи даний договір, позичальник засвідчує, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом Паспорта споживчого кредиту, Договору та Правилами, а також отримав від Товариства інформації, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статті 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб - сайті Товариства, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Отже, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів.
Встановлено, що строк дії договору від 03.08.2024 сторонами визначений 365 днів.
Як вбачається із позовної заяви та Детального розрахунку заборгованості за Договором №16334 від 03.08.2024, відповідачем 14.10.2024 було внесено на рахунок позивача 10 000 грн, які були зараховані на сплату процентів, що відображено у розрахунку.
Відповідно до графіку платежів та Детального розрахунку заборгованості за Договором №16334 від 03.08.2024 року вбачається, що станом на 01.11.2024 року з урахуванням попередньої оплати відповідачу було нараховано 3 500 грн відсотків.
Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом і така заборгованість також підлягає стягненню з відповідача.
Позивач у прохальній частині позову просив стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 25 800,00 грн, яка складається з: 10 000,00 грн - заборгованість за кредитом; - 12 500,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. В той же час, визначена позивачем загальна сума у 25 800,00 грн не відповідає сумі її складових, а заявлений у позові розмір відсотків не підтверджується наданими доказами.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення боргу у розмірі 13 500 грн, з яких 10 000,00 грн - заборгованість за кредитом; - 3500,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені понесені позивачем судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 232,55 грн та судовий збір в розмірі 1267,53 грн. 
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом вимог ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, а з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) - в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %, а з 20 серпня 2024 року по 03 лютого 2025 року - в розмірі денної процентної ставки не більше 1 %.
Зважаючи на те, що кредитний договір між сторонами було укладено 03.08.2024, в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 % не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», чинних на день укладення договору.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до його незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.
Керуючись статтями 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома