Справа № 126/815/25
Провадження № 22-ц/801/484/2026
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Справа № 126/815/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю., 
за участю секретаря судового засідання Кулішко Б. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскарження догани,
за апеляційною скаргою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 26 листопада 2025 року у м. Бершадь суддею цього суду Хмель Р. В., дата складання повного тексту судового рішення не відома, 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскарження догани.
Позов мотивований тим, що 10.03.2025 року наказом директора Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 21 –к «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу (на той час заступнику директора з навчально виховної роботи) оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме за невиплату заробітної плати в повному обсязі вчителю ОСОБА_3 , зокрема в частині обов`язкової її складової – доплати 20 % за роботу в інклюзивних класах за період з 01.11.2023 року по 30.11.2024 року, а також аналогічної доплати іншим вчителям.
Підставою для прийняття такого наказу слугували Висновок комісії щодо розгляду письмових звернень ОСОБА_3 від 25.02.2025 року, акт № 08 від 10.03.2025 року «Про відмову від підпису з ознайомлення з наказом № 18 від 21.02.2025 року».
На думку позивача, вищевказаний наказ є незаконним та протиправним, що винесений з порушенням норм чинного законодавства України.
Перед винесенням оскаржуваного наказу службове розслідування не проводилося, при цьому були проігноровані пояснення позивача від 26.02.2025 року, а також до посадових обов`язків директора з навчально-виховної роботи не входить нарахування та виплата заробітної плати.
Більше того, як вбачається з акту № ЦЗ/ВН/4630/023949 від 25.03.2025 року – директор Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка ОСОБА_2 порушив посадові обов`язки та не здійснив виплату заробітної плати в повному обсязі вчителю ОСОБА_3 .
Крім того, з 22.02.2025 року по 28.02.2025 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні. Перебування в стані тимчасової непрацездатності є поважною причиною відсутності на робочому місці.
Проте 11.03.2025 року наказом № 22-к ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи з 11.03.2025 року згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, у зв`язку з тим, що позивач була відсутня без поважних причин на робочому місці з 24.02.2025 року по 28.02.2025 року. 
Вказаний наказ позивач також вважає протиправним.
Між тим, ОСОБА_1 повідомила, що наказом № 07-к від 14.03.2025 року її знову було призначено на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи за строковим трудовим договором з 17.03.2025 року до закінчення 2024-2025 навчального року, що, на її думку, підтверджує визнання відповідачем незаконного звільнення. Проте повторний прийом на роботу ніяким чином не спростовує порушення та негативні наслідки спричинені для позивача, а саме втрати безперервного стажу, репутації та душевних страждань.
Середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи перед звільненням складала 1038, 72 грн. Період вимушеного прогулу за період з 11.03.2025 року по 17.03.2025 року складав 5 днів. Відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 5193,60 грн.
Водночас незаконне винесення догани без проведення службового розслідування та без належного з`ясування обставин призвело до почуття несправедливості, втрати довіри до роботодавця та відчуття беззахисності перед необґрунтованими дисциплінарними заходами. Це спричинило емоційне виснаження, психологічний стрес, що виразилося у порушення сну, зниженні працездатності та необхідності витрачати значні зусилля для захисту своїх прав.
Крім того, факт звільнення завдав ще більшої шкоди, оскільки втрата роботи є серйозним випробуванням для будь якої людини. Це призвело до втрати стабільного джерела доходу, а також спричинило почуття невизначеності до майбутнього працевлаштування та соціальної захищеності. Особливо тяжкими були переживання, пов`язані з тим, що звільнення було оформлено на підставі нібито прогулу без поважних причин, хоча в реальності позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні.
Окрім особистих страждань, зазначені події негативно вплинули на професійну репутацію позивачки. В освітньому середовищі, де вона працювала, незаконне дисциплінарне стягнення та звільнення стали підставою для поширення недостовірної інформації про її професійну компетентність, що викликало почуття сорому, пригніченості та ізоляції.
Враховуючи викладене, позивач просила суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ директора Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка № 21-к від 10.03.2025 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати наказ директора Бершадського ліцею №1 імені Анатолія Матвієнка № 22-к від 11.03.2025 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка;
- стягнути з Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11.03.2025 року по 17.03.2025 року у розмірі 5 193, 60 грн;
- стягнути з Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, завдану протиправним притягненням до дисциплінарної відповідальності;
- стягнути з Бершадського ліцею № 1 імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40 000 грн, завдану протиправним звільненням;
- стягнути з Бершадського ліцею №1 імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати. 
16.06.2025 року ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позовних вимог про стягнення моральної шкоди, провадження у цій частині закрито.
26.11.2025 року рішенням Бершадського районного суду Вінницької області позов фактично задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ директора Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка № 21-к від 10.03.2025 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ директора Бершадського ліцею №1 імені Анатолія Матвієнка № 22-к від 11.03.2025 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Стягнено з Бершадського ліцею №1 імені Анатолія Матвієнка на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11.03.2025 року по 17.03.2025 року у розмірі 5193,60 грн. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заступнику директора з навчально-виховної роботи  ОСОБА_1 було оголошено догану саме за порушення трудової дисципліни щодо невиконання вимог її посадової інструкції та наказів з питань інклюзивного навчання. В свою чергу, 10.03.2025 року ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення з наказом № 21-к від 10.03.2025 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 », а також відмовилась надавати пояснення щодо невиконання вимог її посадової інструкції та наказів з питань інклюзивного навчання.
Також скаржник наголошує, що відповідач не надав жодних доказів проти заперечення позовних вимог, оскільки по суті визнав позов, та усі докази, щодо обґрунтованості оспорюваних наказів надав  ОСОБА_2 , як колишній директор Бершадського ліцею №1 імені Анатолія Матвієнка. 
Між тим, апелянт зазначає, що  ОСОБА_1 без поважних причин і до моменту її звільнення свідомо та умисно не надавала інформацію щодо причин її відсутності на роботі з 24.02.2025 року по 28.02.2025 року, внаслідок чого і була звільнена за прогул. Ці ж обставини підтвердили свідки, які на той час були членами профспілкового комітету Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка.
Скаржник також переконаний, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу має бути відмовлено, враховуючи, що ОСОБА_1 не повідомила про причини своєї відсутності на роботі з 24.02.2025 року по 28.02.2025 року.
Що стосується вимоги ОСОБА_1 про поновлення на посаді, з якої її було звільнено, то скаржник зауважує, що 14.03.2025 року наказом № 07-к її було призначено на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи з 17.03.2025 року до закінчення 2024-2025 навчального року. Відтак, на момент ухвалення оскаржуваного рішення підстав поновлювати  ОСОБА_1 на вказаній посаді немає. Скаржник вважає, що суд повинен був закрити провадження у справі в цій частині через відсутність предмету спору.
Між тим, на адресу апеляційного суду від представника  ОСОБА_1  – адвоката Кравчука М.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, – без змін.
В заперечення проти апеляційної скарги, адвокат Кравчук М.О. зазначає, що твердження апелянта про те, що догана була оголошена за «невиконання наказів та посадової інструкції», а не за «невиплату заробітної плати», є маніпулятивним. З тексту самого наказу № 21-к від 10.03.2025 року вбачається, що підставою для догани слугувало саме «невиплата заробітної плати в повному обсязі вчителю ОСОБА_3 в частині обов`язкової складової – доплати 20%». Суд правильно звернув увагу на те, що обов`язок виплачувати заробітну плату не входить до функціональних обов`язків заступника директора, а сам наказ не містить посилань на конкретні пункти посадової інструкції чи іншого локального акту, які б позивач порушила. Відтак, наказ про оголошення догани обґрунтовано визнано протиправним.
Судом також беззаперечно встановлено факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 22.02.2025 року по 28.02.2025 року, що підтверджено листком непрацездатності та показаннями свідків – медичних працівників ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ). Твердження апелянта про те, що позивач «умисно не надала» лікарняний лист, спростовується показаннями свідків – завідувача відділення лікарні та лікаря ЛКК, які підтвердили, що лікарняний лист у паперовій формі було видано 13.03.2025 року саме через технічний збій в електронній системі, про що позивач не могла знати заздалегідь. Крім того, згідно з поясненнями самої позивачки, вона повідомляла про свою хворобу в телефонному режимі. За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про наявність умислу чи вини позивача.
Представник позивача наголошує, що апелянт не навів жодних нових обставин, які б не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а його доводи зводяться до переоцінки встановлених обставин, що не є підставою для скасування рішення згідно зі ст. 376 ЦПК України.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до наказу Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 90 «Про розподіл функціональних обов`язків між адміністрацією та працівниками закладу» від 01.09.2021 року визначено функціональні обов`язки заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 , одним із яких визначено, що остання відповідає за організацію інклюзивного навчання в закладі освіти та ведення відповідної документації (том 1 а.с. 85-92).
01.09.2023 року наказом Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 84 «Про організацію інклюзивного навчання» призначено на посади асистентів-вчителя інклюзивного навчання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 . Контроль даного наказу покладено на заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 (том 1 а.с. 96).
01.09.2023 року наказом Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 85 «Про створення команди Психолого-педагогічного супроводу з питань інклюзивної освіти дітей з особливими потребами» відповідальній за організацію інклюзивної освіти ОСОБА_1 наказано: - створити команди психолого-педагогічного супроводу з питань інклюзивної освіти; - затвердити положення про консультативно-педагогічну групу з питань інклюзивної освіти (том 1 а.с. 97).
Відповідно до наказу Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 55/1-к від 30.08.2024 року «Про відповідального за організацію інклюзивного навчання» ОСОБА_1 призначено відповідальною за організацію інклюзивного навчання з 02.09.2024 року (том 1 а.с. 98).
Як вбачається з посадової інструкції заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 , затвердженої 02.09.2024 року директором Дмитром Сокуром одним із обов`язків визначено складати проєкти наказів, розпоряджень, подання щодо доплат і преміювання та інших документів з питань організації навчально-виховної роботи й подання їх на погодження директору (том 1 а.с. 102-104).
У письмових поясненнях заступника директора з навчально-виховної роботи Бершадського ліцею №1 ім. Анатолія Матвієнка Підлубної Н.В. від 26.02.2025 року, адресованих начальнику відділу освіти та спорту Бершадської міської ради Тартачній О.М., позивач зазначила, що протягом 2023-2024 років зверталася до директора та головного бухгалтера про доплату 20% педагогічним працівникам, а у відповідь отримувала, що за фінансову частину відповідають інші особи. Неодноразово вчителі на педагогічних радах та нарадах цікавилися доплатою, на що їм повідомляли, що депутати не проголосували тому цих коштів немає (том 1 а.с. 105). 
Як вбачається із письмових пояснень бухгалтера Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка ОСОБА_10 від 26.02.2025 року, адресованих начальнику відділу освіти та спорту Бершадської міської ради Тартачній О.М., доплата за роботу в інклюзивному класі ОСОБА_3 не здійснювалося, тому що дана доплата не тарифікована і накази на виплату даної доплати в бухгалтерію не подавалися (том 1 а.с. 106).
10.03.2025 року наказом Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 21-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу було оголошено догану на підставі висновку комісії щодо розгляду письмового звернення ОСОБА_3 , вчительки початкових класів Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка щодо невиплати заробітної плати в повному обсязі вчителю ОСОБА_3 , зокрема в частині обов`язкової її складової – доплати 20 % за роботу в інклюзивних класах за період з 01.11.2023 року по 30.11.2024 року, а також аналогічної доплати іншим вчителям, наказу по ліцею № 18 від 21.02.2025 року, про пряме невиконання своїх посадових обов`язків (том 1 а.с. 6).
11.03.2025 року наказом Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 » останню було звільнено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи з 11.03.2025 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 24.02.2025 року по 28.02.2025 року (том 1 а.с. 12).
Відповідно до листа непрацездатності серії АЛД № 945442 позивач з 22.02.2025 року по 28.02.2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні (том 1 а.с. 13).
Згідно із випискою-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 4150 ОСОБА_1 перебувала 9 днів у стаціонарі (том 1 а.с. 14).
З даних бухгалтерської довідки Бершадського ліцею №1 ім. Анатолія Матвієнка вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1038,72 грн (том 1 а.с. 17).
Крім того, в судовому засідання суду першої інстанції було допитано свідків.
Свідок ОСОБА_11 (начальник відділу освіти) зазначила, що 13.01.2025 року до відділу освіти звернулись вчителі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про недоплату заробітної плати. При цьому ОСОБА_3 в своїй скарзі зазначила, що вона зверталася до директора ОСОБА_2 щодо виплати 20%, починаючи з 01.01.2023 року, однак згодом їй повідомили, що така доплата не визначена у зв`язку з економією бюджету і стаття є незахищена. Згодом їй погодили здійснити таку доплату лише за грудень, попередивши, що з січня 2025 року цієї доплати не буде. В подальшому на її звернення директор не реагував. 
Розгляд даної справи розпочався 13.01.2025 року і тривав в межах 07.02.2025року-26.02.2025 року. Була створена комісія, в складі якої були юрист, бухгалтер, економіст відділу освіти. На розгляд комісії ставилося питання оплати праці працівників в межах 20% за інклюзивну освіту та інші питання у Бершадському ліцеї № 1. Було вивчено ряд питань, в тому числі списки, посадові інструкції, накази та виявлено три накази в яких прописана відповідальною особою ОСОБА_1 та ОСОБА_12 за інклюзивну освіту. Також встановлено, що і інші вчителі такої доплати не отримували. 
Проте виявлено, що директор, троє заступників та шість асистентів доплату за інклюзивну освіту отримували. Коштами розпоряджається виключно директор школи, решта працівників займаються обслуговуванням. При перевірці бухгалтер Бершадського ліцею № 1, пояснила, що не здійснювала нарахування 20% за інклюзивну освіту, через відсутність такого наказу директора. Абсолютно усю матеріальну відповідальність несе директор навчального закладу, видає накази та контролює їх виконання. При роботі комісії, у директора ОСОБА_2 неодноразово запитували про причини відсутності такої доплати, однак він стверджував, що такі кошти виплачувалися по можливості за наявності фінансування. 
Відділом освіти було складено висновок на підставі якого, у зв`язку з недоплатою заробітної плати вчителям та рядом інших порушень та невиконання інших посадових обов`язків, було звільнено директора ОСОБА_2 . Це був єдиний випадок, як в районі так і по інших навчальних закладах, недоплати 20% за інклюзивну освіту. На основі скарги ОСОБА_1 , було підготовлено звернення до Бершадської міської ради, комісія якої дійшла аналогічних висновків. 
11.03.2025 року ОСОБА_2 було звільнено, у зв`язку з невиплатою заробітної плати вчителям в повному обсязі, а саме обов`язкової доплати в розмірі 20% за роботу з інклюзивними класами в період 01.11.2023 року до 30.11.2024 року, однак передачі документації проведено не було. Новий директор ліцею ведення усіх документів розпочав спочатку, від основної діяльності до особових справ, про що було повідомлено всім державним органам та відкрито кримінальне провадження про викрадення документів з Бершадського ліцею № 1. Втрачено трудові книжки всього обслуговуючого персоналу, особових справ, атестаційних листів та ряду інших документів, які необхідні працівникам для оформлення пенсій. Представники відділу освіти разом з працівниками поліції та працівниками ДСНС відкривали кабінет директора, проте жодних документів уже не було, що було зафіксовано на боді-камеру. ОСОБА_2 в телефонній розмові пообіцяв на наступний день передати усі документи, однак в подальшому відмовився це зробити, пояснивши, що йому порадив так зробити його адвокат. Вказана розмова була записана при працівниках поліції та ДСНС. Також було відкрите кримінальне провадження по факту працевлаштування близько семи працівників обслуговуючого персоналу, які ніколи там не працювали і не проживали в місті Бершадь, так звані чорні списки та чорна бухгалтерія Бершадського ліцею № 1. Також свідок, зазначила, що ОСОБА_1 прийшла до неї у відділ освіти і повідомила, що її було звільнено під час лікарняного.
Свідок ОСОБА_13 (працівник відділу освіти) зазначила, що вона є членом комісії з розгляду скарги ОСОБА_3 та за час роботи комісії скарг зі сторони батьків не надходило. Догана ОСОБА_1 була оголошена, у зв`язку з тим, що вона не подала проект наказу про доплату на інклюзивну освіту в розмірі 20%. Обов`язки щодо фінансування несе дирекція школи, а саме директор і його заступники, однак в двох посадових інструкціях ОСОБА_1 , така відповідальність та обов`язок виконання, щодо видачі наказів на додаткову доплату за інклюзивну освіту, не передбачена, при цьому відповідальність ОСОБА_1 за інклюзивну освіту вказана к двох наказах. З 01.11.2024 року і до початку роботи комісії наказом була покладена відповідальність за організацію інклюзивної освіти на ОСОБА_12 , однак додаткова виплата не здійснювалась ні при ОСОБА_1 , ні при ОСОБА_12 . Дії директора мали вибірковий характер, так як ОСОБА_1 було оголошено догану та в подальшому звільнено, а до ОСОБА_12 дисциплінарних стягнень не застосовувалось. За організацію фінансування та за контроль виконання несе безпосередньо керівник навчального закладу. Свідок не приймала участі в оголошені догани та в звільненні ОСОБА_1 . 
Свідок ОСОБА_14 (представник відділу освіти) зазначила, що вона була членом комісії з розгляду письмового звернення ОСОБА_3 . У зверненні висвітлені теми, проблем роботи, оплати праці, лікарняних та психологічний тиск. При роботі комісії було вивчено ряд документації ліцею, відібрано письмові пояснення працівників ліцею та спілкування з бухгалтером, заступниками директора. За результатами розгляду звернення був складений висновок від 27.02.2025 року, де були зазначені виявлені порушення, зокрема невиплату в повному обсязі заробітної плати педагогічним працівникам, 20% доплати за інклюзивну освіту. За цим висновком ОСОБА_2 було звільнено з посади директора навчального закладу. Видавником наказів про цю доплату є директор закладу освіти, він їх підписує, це передбачено чинним законодавством. Так як діє кадрова автономія, прийняттям, звільненням та оголошенням доган займається безпосередньо керівник навчального закладу, тому участь у звільненні ОСОБА_1 відділ освіти не брав. ОСОБА_2 не радився з нею, як з юристом з приводу оголошення догани та звільнення ОСОБА_1 . 
Свідок ОСОБА_15 , (вчитель) повідомив, що наказ про звільнення вже був готовий та прізвища присутніх вписані заздалегідь. Він участі в звільненні ОСОБА_1 не брав, його просто поставили перед фактом та залучили, як члена виконкому. У його присутності ОСОБА_2 надавав наказ про звільнення безпосередньо ОСОБА_1 . Також складався акт про відмову в підписанні наказу про оголошення догани та про звільнення ОСОБА_1 в один день. В присутності комісії наказ про догану та наказ про звільнення не зачитувався, мало того акти про відмову в підписанні цих наказів були заготовлені заздалегідь, хоча на той момент не було відомо підпише ОСОБА_1 їх чи ні.
Свідок ОСОБА_16 (вчитель та голова профкому) зазначила, що була членом внутрішньої комісії по зверненню ОСОБА_3 , та нічого не підписувала, висновок цієї комісії не бачила. З нею, як з головою профкому, директор ОСОБА_2 щодо звільнення працівників та оголошення догани не радився. Раніше такі питання вирішували та обговорювали на засіданнях профкому.
Свідок ОСОБА_17 (вчитель) зазначила, що її викликали під час уроків, з приводу оголошення догани та звільнення ОСОБА_1 . Вона підписувала один акт про відмову в прийнятті наказу про звільнення. До конференц-зали були запрошені вона, ОСОБА_18 і ОСОБА_19 . Директор зачитав наказ про звільнення, а ОСОБА_1 відмовилась підписати, після чого підписали акт відмови, який був складений заздалегідь. 
Свідок ОСОБА_10 (бухгалтер) надала суду покази, в яких зазначила, що вона працює на посаді бухгалтера з 01.01.2023 року. За час її роботи, без проблем нараховувались 20% за інклюзію, людям які були включені в тарифікацію, зокрема директору, заступникам та асистентам, але вчителям така надбавка в тарифікацію не включається, тому що в них плаваючі години, кожен місяць може бути по різному. Саме з цих підстав заступник директора ОСОБА_1 , яка відповідає за дану роботу, мала надати їй кількість відпрацьованих годин. Відповідно до процедури, заступник мав дати директору на підпис наказ і довідку із зазначеними годинами, як додаток до наказу, після чого надати їй в бухгалтерію. Лікарняні приймає тільки бухгалтер, зазвичай приходять електронні лікарняні і вона відразу бачить, однак лікарняний ОСОБА_1 в електронному вигляді так і не прийшов. Їй дали лікарняний лише 14.03.2025 року, раніше їй не було відомо про нього. ОСОБА_1 в телефонному режимі повідомляла, що вона перебуває на лікарняному, чому лікарняного немає в електронному варіанті пояснила, що не працює система, хоча в інших працівників в цей період лікарняні були електронні.
Свідок ОСОБА_20 (вчитель) зазначила, що вона працювала секретарем з 01.09.2021 року по 2025 рік, 11.03.2025 року в останній робочий день ОСОБА_2 вона була присутня при врученні наказів про оголошення догани, звільнення ОСОБА_1 та при відмові від підпису в отриманні цих наказів. Пояснення позивач надала лише 14.03.2025 року. За основні фінансові накази відповідали заступники директора, а за кадрові сам директор. За доплати прибиральників відповідав директор, а за інклюзію заступники.
Свідок ОСОБА_21 (вчитель) зазначив, що він був присутній при зачитані акту про відмову від підпису та наказу про звільнення ОСОБА_1 . Це відбувалося в конференц-залі за участі членів профкому. Акт був надрукований до того, як він прийшов. Свідок цей акт прочитав і підписав. 
Свідок ОСОБА_22 (вчитель) надав суду покази, в яких зазначив, що він був запрошений з іншими членами комісії до конференц-зали по питанню звільнення ОСОБА_1 . У його присутності їй вручали наказ про звільнення, однак вона від підпису відмовилась, після чого вони підписали акт про відмову. 
Свідок ОСОБА_12 (вчитель) зазначила, що раніше вона працювала заступником директора Бершадського ліцею № 1 з навчально-виховної роботи, її діяльність та перелік обов`язків були закріплені в посадовій інструкції, підписаній директором ОСОБА_2 . Посадова інструкція у кожного персоналізована та охоплює окрему зону відповідальності. Свідок відповідала за господарчу частину та інші. Нарахування заробітної плати до її обов`язків не входить, однак входить підготовка різних документів та наказів. До серпня 2024 року за інклюзію відповідала ОСОБА_1 , а з листопада відповідальність за інклюзію передали їй. Розподіл обов`язків за організацію інклюзивного навчання та індивідуального навчання був такий: вона відповідала за 5-11 класи, а ОСОБА_1 за 1-4. Між директором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли суперечності після чого на неї було покладено відповідальність за інклюзивну освіту. Після того як свідок дослідила покладені на неї обов`язки, виявила, що вчителям не виплачувалась доплата 20% за інклюзивну освіту, про що написала директору ОСОБА_2 доповідну записку. Після листопада вже було здійснено розрахунок по кожному вчителю. Скарг від вчителів чи батьків про те, що доплата не виплачувалась протягом 2023-2024 не поступали. Всі заступники працювали в одному кабінеті і вона не чула навіть усних скарг на недоплату за інклюзивну освіту. На нарадах це питання також не піднімалося. ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, потім на лікарняний пішов директор і вона була виконуючою обов`язків директора. Коли пішов другий тиждень лікарняного ОСОБА_1 , однак лікарняний не відкривався, вирішили зачекати, однак до кінця дня цей лікарняний так і не відкрився. Дивно було те, що в інших працівників всі лікарняні в цей період відкривалися. 21.02.2025 року чоловік ОСОБА_1 написав свідку на вайбер, що його дружина перебуває на лікарняному. В системі було видно лікарняний до суботи, тому в понеділок вона очікувала повернення ОСОБА_1 на роботу, так як в системі не було видно продовження лікарняного. Також свідок вказала, що на всіх нарадах і педрадах, на питання, що стосувалися інклюзивної освіти, відповідала ОСОБА_1 . Вона особисто рекомендувала звернутись ОСОБА_1 до директора задля організації доплати вчителям, на що вона відповідала, що грошей все рівно немає.
Свідок ОСОБА_5 (завідувач відділу лікарні) зазначила, що коли за медичною допомогою звернулась ОСОБА_1 вона її приймала особисто та направила у відділ кардіології. З 18.02.2025 року по 28.02.2025 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікарняному та в цей час були неочікувані перебої системи, які тривалий час не можна було усунути, що перешкоджало внести лікарняний ОСОБА_1 . У випадку таких збоїв пацієнт звертається до дирекції лікарні, які мають засвідчені паперові бланки та пред`являють такі паперові листи непрацездатності на місце роботи. В даному випадку була складена виписка у якій зазначається дата госпіталізації та період лікування. Сервіс лікарняної інформаційної системи МВД знаходиться в місті Києві. В системі прослідковується, що лікар вносив дані до системи та відкривав цей лікарняний лист, однак програма його не пропустила, тому в такому випадку видається комісійно за протоколом паперовий лікарняний лист. Лікарняний лист в паперовому вигляді ОСОБА_1 видавався 12.03.2025 року. Медичний висновок в програмі відображався та підписаний електронним підписом лікаря. Чи бачить Пенсійний фонд медичні висновки свідку не відомо. Пацієнтка звернулась до лікарні, у зв`язку з тим, що лікарняний лист не бачать на роботі, це слугувало підставою скликання комісії і видачі паперового варіанту лікарняного. Не можна видати і паперовий, і електронний лист непрацездатності, про те що сталася помилка в системі свідок дізналися після звернення пацієнта. Після виявленої помилки, зв`язувалися з ЛКК, в них своя процедура складення протоколу, від лікаря надається заява, а також пацієнт подає заяву. 13.03.2025 року було видано паперовий лікарняний лист, після звернення пацієнта та виявлення помилки в системі. Період непрацездатності був з 18.02.2025 року до 28.02.2025 року Також свідок підтвердила, що ОСОБА_1 не знала, що її лікарняний на роботу не прийшов. 
Свідок ОСОБА_6 (лікар ендокринолог) зазначила, що вона лікар ЛКК та була членом комісії, за висновком якої було прийнято рішення видати пацієнтці ОСОБА_1 паперовий лікарняний лист, через збій системи при передачі між електронною системою Пенсійного фонду України та електронною системою охорони здоров`я. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний наказ Бершадського ліцею №1 ім. Анатолія Матвієнка № 21-к від 10.03.2025 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » не містить посилання на норми законодавства, які були порушені, на посадову інструкцію, трудовий договір або правила внутрішнього трудового розпорядку. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідно до посадової інструкції до обов`язків ОСОБА_1 входить виплата заробітної плати. Тобто, ОСОБА_1 , як працівника, не може бути покарано за неналежне виконання трудових обов`язків, які не передбачені в її посадовій інструкції.
Суд зауважив, що неналежне виконання трудових обов`язків має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника. Водночас, матеріали справи не містять доказів, які б прямо або ж навіть опосередковано свідчили про те, що ОСОБА_1 повинна була виплачувати заробітну плату.
За таких умов, суд дійшов висновку, що зазначене у сукупності із рештою встановлених обставин у цій справі свідчить про порушення відповідачем прав ОСОБА_1 та незаконність винесення наказу № 21-к від 10.03.2025 року про оголошення їй догани.
Також суд вважав, що наявні правові підстави для визнання незаконним та скасування наказу Бершадського ліцею №1 ім. Анатолія Матвієнка № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 11.03.2025 року за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, оскільки у період з 24.02.2025 року по 28.02.2025 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
Між тим, оскільки наказом Бершадського ліцею №1 ім. Анатолія Матвієнка № 07-к від 14.03.205 року «Про призначення ОСОБА_1 » позивача було призначено на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи за строковим трудовим договором з 17.03.2025 року до закінчення 2024-2025 навчального року, відтак суд вважав, що на момент ухвалення рішення підстав поновлювати ОСОБА_1 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Бершадського ліцею №1 імені Анатолія Матвієнка немає.
Також на підставі даних бухгалтерської довідки, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 11.03.2025 року по 17.03.2025 року  у розмірі 5 193, 60 грн.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України).
Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
За приписами ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Як визначено ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Така процедура є однією з гарантій недопущення безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Проте правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
Під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі № 554/9493/17 та у постанові від 25.10.2022 року у справі № 487/1491/21.
У постанові Верховного Суду від 11.12.2024 року у справі № 125/196/24 зазначено, що підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушення ним свої трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
Керівник установи або уповноважений ним орган має право застосувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності вини особи, яка порушила трудові обов`язки, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.
Законодавство про працю не закріплює переліку діянь, які вважаються порушеннями трудової дисципліни. Тому для встановлення дисциплінарного проступку важливо з`ясувати коло трудових (службових) обов`язків працівника.
Саме їх невиконання чи неналежне виконання складають основу об`єктивної сторони складу цього правопорушення. Ці обов`язки визначаються трудовим договором, посадовою (робочою) інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими локальними актами роботодавця, його наказами та розпорядженнями, а також законами та іншими нормативно-правовими актами.
Під порушенням трудової дисципліни слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
Отже, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку).
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок.
Наказ про накладення на працівника дисциплінарного стягнення за своєю юридичною природою є рішенням відповідного суб`єкта згідно з його повноваженнями, яке спрямовано на регулювання трудових відносин у середині колективу, містить норми права (або правила), що були порушені, має персоніфікований характер і розрахований на одноразове застосування.
Накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення повинні містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Зазначені висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі № 761/48981/19, від 14.06.2023 року у справі № 727/3770/21, від 15.10.2024 року у справі № 537/1348/22.
Встановивши, що наказ Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 21-к від 10.03.2025 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » не містить нормативного обґрунтування притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а вказівка на обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення, не доведені належним чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання такого наказу протиправним та, як результат, обґрунтовано його скасував.
Посилання скаржника на те, що ОСОБА_1 було оголошено догану саме за порушення трудової дисципліни щодо невиконання вимог її посадової інструкції та наказів з питань інклюзивного навчання, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, правильними є висновки суду першої інстанції, що виплата заробітної плати не входила до посадових обов`язків  ОСОБА_1 , а сам наказ не містить посилань на конкретні пункти посадової інструкції чи іншого локального акту, які б позивач порушила. 
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст. 40, 41), або на вимогу профспілкового, чи іншого органу, уповноваженого на представництво трудовим колективом (ст. 45).
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).
У постанові Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 235/5659/20 зазначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.
У постанові Верховного Суду від 11.04.2024 року у справі № 127/29246/22 вказано, що визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.
Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.
Разом з тим, для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №459/2618/17 , від 27.08.2020 року у справі №161/14225/19, від 19.09.2023 року у справі №760/22937/20.
Таким чином, встановивши, що позивач з 24.02.2025 року по 28.02.2025 року була відсутня на робочому місці у зв`язку із поважними причинами, а саме перебувала на лікарняному, що підтверджується належними й допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення ОСОБА_1 з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, проведено з порушенням вимог закону та дійшов правильного висновку по скасування наказу Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка № 22-к від 11.03.2025 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
При цьому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 без поважних причин і до моменту її звільнення свідомо та умисно не надавала інформацію щодо причин її відсутності на роботі з 24.02.2025 року по 28.02.2025 року, внаслідок чого і була звільнена за прогул, є необґрунтованими та спростовуються показаннями свідків – завідувача відділення лікарні та лікаря ЛКК, які підтвердили, що лікарняний лист у паперовій формі було видано 13.03.2025 року саме через технічний збій в електронній системі, про що позивач не могла знати заздалегідь. Крім того, згідно з поясненнями позивача, вона повідомляла про свою хворобу в телефонному режимі, що не спростовано скаржником, а тому підстав вважати про умисне неповідомлення  ОСОБА_1 причин відсутності на робочу місці у вказаний період немає.
Визнання наказу про звільнення незаконним автоматично тягне за собою поновлення працівника на роботі та обов`язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу (аналогічного висновку дійшов ВССУ при розгляді справи № 223/30/16-ц від 25.09.2017 року).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 року у справі № 826/808/16 зазначила, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
Крім того, враховуючи, що звільнення позивача із займаної посади є незаконним, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що  ОСОБА_1  має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із розміру середньоденного заробітку позивача.
Посилання скаржника на те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду підстав поновлювати  ОСОБА_1 на вказаній посаді немає, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції не ухвалював рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді, з якої її було звільнено.
Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, що, в свою чергу, не дає підстав для висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року – без змін.
Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.
Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий       О. В. Ковальчук

Судді:        О. С. Панасюк

О. Ю. Береговий